ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року                                                                                                    м.Дніпро         Справа №  904/3637/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                                                                                                
суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.
при секретарі судового засідання Михайловій К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 (прийняте суддею Кеся Н.Б., повне судове рішення складено 12.10.2020) у справі № 904/3637/20
за позовом Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) 
до Публічного акціонерного товариства "МАРГАНЕЦЬКИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД"
про відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті порушення природоохоронного законодавства України внаслідок засмічення земельних ресурсів            
ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог. 

Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області (далі-Позивач) 07.07.2020 року звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області збитків, заподіяних державі в результаті порушення природоохоронного законодавства України внаслідок засмічення земельних ресурсів в сумі 566 678, 44 грн.
Позивач обґрунтовує свої вимоги порушенням відповідачем вимог Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про охорону земель", Земельного кодексу України тощо.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 у справі № 904/3637/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено; понесені Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області судові витрати  покладено на Позивача; стягнуто з Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на користь Приватного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" 10 000, 00 грн витрат на правничу допомогу. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено порушення Відповідачем природоохоронного законодавства, тому підстави для покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди відсутні. В акті перевірки відсутні відомості, які б підтверджували висновок про розміщення виробничих відходів на відкритому ґрунті, зокрема, матеріали ґрунтових досліджень, акти відбору проб та протоколи вимірювань, а також, що таке розміщення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. При перевірці судом розрахунку розміру шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки, встановлено, що даний розрахунок вчинено із порушеннями та не підтверджено документально. До акту перевірки не додано первинних документів, які б вказували на спосіб та порядок визначення площі засмічених земельних ділянок та об`єм відходів, які знаходяться на цій площі, в акті відсутня схема розміщення відходів, площа земельної ділянки, на якій виявлено відходи, товщина шару відходів тощо. Суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є покладення суми витрат відповідача на правничу допомогу частково на суму 10 000,00 грн, оскільки ця сума є співмірною із складністю справи та необхідністю витрачання адвокатом певного часу для надання правничої допомоги. 

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Державна екологічна інспекція  Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 у справі № 904/3637/20, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що п.п. 4.14,4.15 Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, не застосовувався у даних правовідносинах, оскільки даний нормативний документ втратив чинність 21.05.2017 та не використовувався при здійсненні перевірки Відповідача Позивачем.
В ході позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища відповідача, проведеної в період з 16.07.2019 по 29.07.2019 року, в ході обстеження території підприємства, встановлено факт засмічення земельної ділянки, а саме: відходи утворені в процесі виробництва підприємства (шлак пічний, брухт вогнетривких виробів (вогнетривка цегла), будівельні відходи). Зазначений факт свідчить про порушення підприємством ст.ст. 44, 105 Водного кодексу України, ст. 35 Закону України "Про охорону земель", ст.ст. 96, 164 Земельного кодексу України, ст. ст. 17, 32, 33 Закону України "Про відходи". Площа земельної ділянки, що зазнала засмічення, та товщини шару відходів визначені вимірюванням. Заміри проводились спеціальною, повіреною мірною рулеткою. Об`єм, що спричинив засмічення, встановлено за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару відходів.

Факт належного зберігання зазначених відходів на земельній ділянці не підтверджено належними та допустимими доказами відповідачем. При цьому, апелянт звертає увагу, що суд помилково прирівнює такі види порушень, як засмічення та забруднення земель. 
Апелянт вважає, що судом не досліджено в сукупності всіх обставин справи таких як повторність протиправної поведінки Відповідача, що проявляється у повторному засмічення земель, ігнорування обов`язкових до виконання приписів про усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства за умови прийняття їх до виконання та не оскарження в адміністративному або судовому порядку, ненадання останнім у запереченнях та листах відповідних доказів про усунення порушень у тому числі стосовно ліквідації засмічень призвело до винесення необґрунтованого рішення.
При цьому у вирішенні спорів про  відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника, тобто, на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Апелянт вважає, що подані у справі докази повністю доводять факт правопорушення допущеного відповідачем та розмір збитків.
Також, апелянт не погоджується зі стягнутими судом витратами на правничу допомогу. Зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив апелянту строк на апеляційне оскарження; у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути залишена без руху після відкриття апеляційного провадження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Відсутність фінансування для сплати судового збору не є поважною підставою для пропуску строку на апеляційне оскарження; суб`єкт владних повноважень повинен постійно вживати заходів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень. При цьому, відповідач зазначає, що навіть факт створення 20.10.2020 Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) та визначення 21.01.2021 осіб, які мають право на самопредставництво, при тому, що Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області перебуває в стані припинення з 18.09.2020, не пояснюють підстави тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження. Також, відповідач зазначає, що до апеляційної скарги, яка надійшла на його адресу не додано доказів сплати судового збору.
По суті вимог скарги відповідач посилається, що у акті № 552/2-10/19 зазначені позивачем заміри площі засмічення не визначені. Згадка про заміри наявна вже у розрахунку розміру шкоди від 27.01.2020, в той час як під час перевірки та складання акту у період з 16.07.2019 по 29.07.2019 мови про заміри не йшло. Також, в акті перевірки № 552/2-10/19 відсутні відомості щодо матеріалів ґрунтових досліджень, актів відбору проб та протоколів вимірювань, а також, обґрунтоване що таке розміщення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Розрахунок розміру шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки будівельними відходами, до якого внесено дані, які не були встановлені під час перевірки і які не зафіксовані у акті № 552/2-10/19 від 29.07.2019, не є належним доказом у даній справі, як це і було встановлено судом першої інстанції.
          Відповідач зазначає, що ним було подано зауваження до вказаного акту, де наголошено, що дана земельна ділянка, згідно технологічного процесу, є місцем складування вищевказаних відходів, які, в свою чергу, за своїми хімічними властивостями не можуть забруднювати ґрунтове покриття і часто використовуються в ремонтних роботах.
Як у апеляційній скарзі, так і у позовній заяві, не надано жодного обґрунтування в чому ж саме полягає заподіяння державі збитків фактом розміщення на території відповідача у спеціально відведеному місці відходів, які за своїм класом небезпеки належать до безпечних речовин.
Позивачем не було взято проб землі, не проведено експертного дослідження та не встановлено факту її забруднення, а висновки у Акті є безпідставними і необґрунтованими.
Посилання Позивача на результати попередньої перевірки, як суд першої інстанції, так і відповідач, вважає необґрунтованим, оскільки підставою для подання позову став не факт відсутності усунення виявлених порушень, а повторний факт засмічення земельної ділянки без зазначення об`єктивних складових цього факту.
Також, відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення витрат на правову допомогу та на їх завищеність, оскільки адвокат вжив усіх можливих та адекватних дій щодо захисту інтересів свого клієнта у справі. Захист відповідача був вимушений і спричинений саме протиправними діями по поданню позову позивачем щодо безпідставного стягнення 566 678,44 грн, тобто більше ніж півмільйона гривень. Також відповідач звертає увагу, що адвокат Пащенко В.І. є самозайнятою особою, офіційно декларує свої доходи, жодних пільг щодо сплати податків не має та перераховує до бюджету у сумарній кількості 41,5 % від доходів, а тому витрати на правову допомогу, які були компенсовані судом, не є завищеними.

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 904/3637/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 20.04.2021 о 15:30 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2021 замінено позивача у справі № 904/3637/20 - Державну екологічну інспекцію у Дніпропетровській області на правонаступника - Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області).
В судовому засіданні 20.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №044198, виданого рішенням сесії Марганецької міської ради від 17.09.2009 (а.с. 33, т. 1) відповідачеві належить право користування земельною ділянкою за адресою: вул.Радянська, 87, 87-а, 89, м. Марганець, площею 8,6869 га.
Як вбачається з претензії  №3/2-18 від 12.06.2018 про відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті порушення природоохоронного законодавства України внаслідок засмічення земельних ресурсів на суму 3 998, 96 грн (а.с. 35-36, т. 1), Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області за результатами позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, проведеної 04.01.2018-18.01.2018 щодо ПрАТ "Марганецький рудоремонтний завод" було встановлено факт засмічення земельних ділянок, а саме розміщення відходів утворених в процесі виробництва підприємства.
Згідно платіжного доручення №1895 від 18.06.2018 (а.с. 37, т. 1), збитки за претензією №3/2-18 від 12.06.2018 в сумі 3 998, 96 грн сплачені відповідачем.
За результатами перевірки дотримання Приватним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" вимог природоохоронного законодавства в період з 16.07.2019 по 29.07.2019  Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області складено Акт за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №552/2-10/19 (а.с. 13-30, т. 1), в якому зазначено про повторний  факт засмічення земельної ділянки, а саме: на ґрунтовій поверхні розміщено відходи утворені у процесі виробництва підприємства (шлак пічний брухт вогнетривких виробів (вогнетривка цегла), будівельні відходи). Площа земельної ділянки, що зазнала засмічення, та товщини шару  відходів визначені вимірюванням. Об`єм, що спричинив засмічення, встановлено за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару відходів. Нарахування  збитків, зумовлених засміченням земельних ресурсів буде здійснено після отримання нормативної грошової оцінки 1 кв.м. земельної ділянки.
Також в акті перевірки зазначається, що: територія підприємства ПрАТ "Марганецький рудоремонтний завод" не в повному обсязі обладнана твердим суцільним покриттям, перехват зливових вод влаштовано не в повному обсязі, очисні споруди зливових вод відсутні, заходи із запобігання забруднення водних об`єктів стічними (зливовими, сніговими) водами, що відводяться з території не запроваджені, відведення зливових стоків частково здійснюється по рельєфу місцевості, частина стоків збирається до ливневої каналізації. Контроль кількості та якості стічних вод не ведеться. Інформація та документальне підтвердження щодо подальшого відведення стоків на розгляд не надано. Промділянка розташована в зоні впливу потенційних забруднювачів навколишнього середовища (джерела викидів, руху транспорту, тощо). Моніторинг стану підземних горизонтів, та ґрунтів не ведеться. Локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом підземних горизонтів відсутні, заходи щодо запобігання забрудненню земель стічними водами. Зазначені факти свідчать про можливий негативний вплив промділянок на стан вод, заходи з охорони вод на підприємстві не вживаються, достатні заходи із запобігання забруднення водних об`єктів стічними (зливовими, сніговими) водами, що відводяться з території підприємства не запроваджені.

Відповідач відмовився від підписання акту, про що зроблено відповідну відмітку в акті.
Відповідно до зауважень відповідача (№ 1/680 від 08.08.2019, а.с. 96-99, т. 1) відносно засмічення земельної ділянки останній зазначив, що дана земельна ділянка, згідно технологічного процесу є місцем складування відходів, які в свою чергу за своїми хімічними властивостями не можуть забруднювати грунтове покриття і часто повторно використовуються у ремонтних роботах.
З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час позапланової перевірки Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області видано припис № 4-8121-2-3 від 05.08.2019 (а.с. 28-30, т. 1).
Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області звернулась до позивача з Претензією від 27.01.2020 № 4-783-2-3 (а.с. 31-32, т. 1), до якої додано розрахунок розміру шкоди, зумовленої засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.
Збитки, заподіяні державі в результаті порушення природоохоронного законодавства ПрАТ "Марганецький рудоремонтний завод" (засмічення земельної ділянки) розраховані Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області на підставі Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 №149 на загальну суму 566 678, 44 грн.
В розрахунку зазначено: заміри площі земельних ділянок, що зазнали засмічення, та товщини шару відходів визначені вимірюванням (повіреною мірною рулеткою металева жалобчаста СТАЛЬ (ТМ) свідоцтво № 08-0/11092-3 з 29.11.2018 по 29.11.2019). Об`єм відходів, що спричинили засмічення, встановлено за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщину шару цих відходів. Клас небезпеки підприємства становить IV клас.
1)          Площа земельної ділянки, що зазнала засмічення, складає 35м2, об`єм відходів що спричинили засмічення, 36м3;
2)          Площа земельної ділянки, що зазнала засмічення, складає 20м2, об`єм відходів що спричинили засмічення, 15м3;
3)          Площа земельної ділянки, що зазнала засмічення, складає 3м2, об`єм відходів що спричинили засмічення, 1,2м3;
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала засмічення взята при розрахунку у сумі 863,51 грн/м2 відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.01.2020 № 11-4-0.0.10-343/2-20.
У відповідь на претензію №6-2/20 від 27.01.2020 року, Відповідач направив лист вих.№1/282 від 04.03.2020 (а.с. 41, т. 1), в якому повідомив про те, що на Акт позапланової перевірки №552/2-10/19, проведеної з 16.07.2019 по 29.07.2019, підприємством Відповідача було надано зауваження до акту перевірки Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області (вих.№1/680 від 08.08.2019) (а.с. 96-99, т. 1), в якому надано відповідь на всі приписи, викладені в акті. Факт засмічення земельної ділянки підприємством Відповідача не відповідає дійсності та не підпадає під порушення Закону України "Про охорону земель". 

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини заподіювача шкоди.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Законом України "Про відходи", Законом України "Про охорону земель", Земельним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством.
Згідно з положеннями статті 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про охорону земель" юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
У статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Частиною першою статті 69 вказаного Закону України "Про охорону земель"  визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Абзацом 2 ст. 1 Закону України "Про відходи" визначено, що відходи це - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 27.10.1997 № 171, землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища; факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.
Відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.
Судом першої інстанції встановлено, що в акті перевірки відсутні відомості, які б підтверджували висновок, що такі відходи призвели або можуть призвести до забруднення навколишнього природного середовища, зокрема відсутні матеріали ґрунтових досліджень, акти відбору проб та протоколи вимірювань.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт наявності сміття не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Відтак позивачу необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, чого останнім зроблено не було.
Подібні за змістом висновки щодо відшкодування шкоди та складу господарського правопорушення у природоохоронній сфері викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.10.2018 у справі № 905/31/17, від 22.11.2018 у справі № 922/3507/16, від 22.10.2020 у справі № 922/5169/13, від 13.04.2018 у справі № 904/6886/17, від 27.09.2018 у справі №        909/6/18.

Для визначення порядку розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб`єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами                        наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 № 171        затверджено Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (далі - Методика).
Таким чином, під час вирішення відповідних спорів суди мають надавати оцінку, у тому числі розрахунку розміру заявленої до стягнення шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки, встановлювати чи не здійснено такий розрахунок із порушеннями та чи підтверджується він документально.
Судом апеляційної інстанції при здійсненні перевірки розрахунку розміру шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки, встановлено, що даний розрахунок вчинено із порушеннями та не підтверджено документально.
Основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена (пункт 5.2 Методики); згідно з пунктом 5.6 Методики довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала засмічення, надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, а згідно із частиною 2                                статті 20 Закону України "Про оцінку земель"                                дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. 
Тобто показник нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який покладається в основу розрахунку розміру шкоди, має бути підтверджений належними доказами, визначеними законом. 
Натомість, як свідчать матеріали справи, розрахунок заявленого до стягнення розміру шкоди проведений позивачем на підставі листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.01.2020 № 11-4-0.10-343/2-20.
При виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням (п. 3.5., 3.5.1. Методики).
Окрім того, за змістом додатку 10 Методики "Форма розрахунку розміру шкоди від засмічення земель" джерелом визначення площі забрудненої ділянки є акт про засмічення земель та за матеріали спеціальних вишукувань.
Отже, спосіб та порядок визначення площі засміченої земельної ділянки також мають бути підтверджені документально. Проте у справі немає матеріалів, а також плану-схеми земельної ділянки із зазначенням відповідних площ засмічення. 
В акті, складеному за результатом позапланової перевірки № 552/2-10/19 зазначено лише про вимірювання площ земельних ділянок, які зазнали засмічення та товщину шару відходів, проте жодних інших документів, які б відображали результати таких замірів позивачем не надано. Величини вимірювань вказані щодо трьох земельних ділянок при розрахунку розміру шкоди, який було здійснено 27.01.2020, тоді як перевірка була проведена у липні 2019 року.
При цьому, при розрахунку розміру шкоди, який здійснювався за попередньою позаплановою перевіркою від 06.06.2018 визначався інший розмір двох засмічених земельних ділянок, а отже дані з попередньої перевірки 2018 року не могли бути використані при спірному розрахунку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв розрахунок розміру шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки відходами, як належний доказ.
Вказані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №  908/125/18, від 13.04.2018  у справі №  904/6886/17.
Отже, за обставин недоведення позивачем повного складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, а також недоведення розміру завданої шкоди суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта наведені в обґрунтування апеляційної скарги, як такі, що спростовуються вищенаведеним.
Суд погоджується з доводами апелянта щодо помилкового посилання судом першої інстанції на положенням Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, оскільки він був нечинний під час здійснення перевірки позивачем. Проте, вказане не призвело до прийняття неправильного по суті рішення судом першої інстанції. 
Колегія суддів приймає до уваги обставини погодження відповідача з виявленими порушеннями попередньої позапланової перевірки, проведеної у 2018 році, яка полягала у засміченні земельної ділянки (відсутність доказів її оскарження, добровільна сплата шкоди). Проте, вказані обставини не можуть бути підставою для задоволення позову у даній справі, шкода у якій заявлена до стягнення на підставі іншого акту перевірки. Окрім того, акт перевірки проведеної у 2018 році не було долучено до матеріалів справи, не досліджено судом та оцінка обставинам, що у ньому викладена, відповідно, не могла бути наданою. Як вбачається з розрахунку збитків за засмічення, яке виявлене перевіркою 2018 року, вказані збитки нараховані за засмічення двох земельних ділянок інших площ, ніж спірні.
Апелянт зазначає, що судом не надано оцінку фотокопіям промислових відходів на земельних ділянках, які додані до акту перевірки. Проте, вказані фотокопії не надають можливість встановити площу, яку займають вказані відходи та їх шкідливий вплив на навколишнє середовище.

Відносно розподілу витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8  статті 129 ГПК України  передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При поданні відзиву на позов та у запереченнях під час слухання справи судом першої інстанції відповідачем заявлялося клопотання про розподіл понесених витрат на правничу допомогу за попереднім розрахунком у сумі 15 000, 00 грн, подавалися докази понесення таких витрат: Договір№1 про надання правової допомоги від 16.02.2018 (далі-Договір №1) (а.с. 82-86, т. 1), Додаткові угоди №1 від 25.01.2019 та №2 від 14.02.2020, рахунок №1 від 30.07.2020 року, платіжне доручення №2617 від 30.07.2020 на суму 15 000, 00 грн та банківську виписку за 30.07.2020 (а.с. 91-93, т. 1), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 11/09/2020 від 14.09.2020 (а.с. 207, т. 1).
У свою чергу, позивач подавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. У клопотанні позивач посилався на ті обставини, що справа не містить підтвердження факту здійснення адвокатом пошуку нових доказів, необхідних  для захисту клієнта (адвокатські запити, запити до компетентних органів тощо) всі матеріали, на яких базується відповідь на відзив та заперечення містять виключно документи, що має відповідач, копії надані стороною відповідача в рамках розгляду справи виконані не у повному обсязі, чим надано неповну інформацію суду та позивачу. Окрім того, ордер на надання правничої допомоги № 1012257 датовано 10.08.2020, а рахунок № 1 від 30.07.2020 відповідачем було сплачено 30.07.2020, тобто вартість послуг за надання правничої допомоги була складена заздалегідь, що суттєво відрізняється від фактичного обсягу виконаних робіт. Також, позивач зазначає, що саме у зв`язку з системним порушенням відповідачем вимог природоохоронного законодавства позивач був вимушений звернутися до суду.
Оцінивши витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, заперечення позивача проти відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є покладення суми витрат відповідача на правничу допомогу частково на суму 10 000, 00 грн, оскільки ця сума є співмірною із складністю справи та необхідністю витрачання адвокатом певного часу для надання правничої допомоги. Суд зазначив, що деякий час адвокатом був витрачений зайво на правову  позицію щодо тверджень про безпечність відходів та відсутності порушень  положень водного законодавства, від якої в подальшому під час судового розгляду справи адвокат відмовився як помилкової. Отже, виходячи з критерію необхідності витрат на правничу допомогу, суд поклав на позивача таку суму цих витрат, на яку ця правнича допомога була ефективною і оптимальною.
Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Суд першої інстанції врахував доводи, які навів позивач в обґрунтування неспівмірності витрат відповідача на правову допомогу та зменшив розмір таких витрат з 15 000, 00 грн до 10 000, 00 грн.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
За положеннями п.3.1. Договору №1 отримання винагороди Адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.
Додатковою угодою №2 від 14.02.2020 до Договору № 1 про надання правової допомоги від 14.02.2020 сторони погодили тарифи на 2020 рік за надання юридичних послуг Адвокатом у наступному розмірі:
вартість 1 год. робіт по складанню процесуальних документів, аналізу документів чи проблемного питання, участі у судовому засіданні - 1500,00 грн;
вартість 1 год. робіт по направленню кореспонденції, ознайомленням з матеріалами справи - 500,00 грн;
вартість послуг щодо виїзного засідання за межі м.Дніпра за день роботи - 7000,00 грн. 
Відповідно до п. 3.3. Договору №1 про надання правової допомоги від 16.02.2018 за надання правової допомоги клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін.
При цьому, у рахунку № 1 від 30.07.2020, виставленому адвокатом на оплату визначено суму авансу 15 000, 00 грн (10 годин), сторони погодили, що час витрачений адвокатом на ведення справи понаднормово (більше ніж визначено у рахунку), додатково не тарифікується та клієнтом не оплачується.
Тобто, фактично сторони визначили фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги, а саме відзив на позов з додатками, заперечення з додатками, підписані адвокатом, також адвокат був присутній у чотирьох судових засіданнях; копія платіжного доручення підтверджує сплату клієнтом на користь адвоката гонорару в сумі 15 000,00 грн.
Таким чином з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідача, участь у судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10 000, 00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 3 статті 126 ГПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена для визначення розміру витрат, в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката погоджений сторонами у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача понаднормово, а отже є визначеним.

Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо безпідставності поновлення судом апеляційної інстанції апелянту строку на апеляційне оскарження рішення.
Європейським судом з прав людини визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Необґрунтована відмова суду у відкритті апеляційного провадження є незаконною відмовою особі у доступі до правосуддя, що насамперед є порушенням ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та є недопустимим з боку судді.
За положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Отже, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини другої статті 256 ГПК. Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 256 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).
У кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.
Подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу або в розумний строк після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, можуть бути враховані господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.
Під час відкриття апеляційного провадження у справі судом були досліджені у сукупності підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Так судом прийнято до уваги обставини повернення попередньо поданої апеляційної скарги у зв`язку з неоплатою судового збору та відмовою суду у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; обставини передачі  функцій та повноважень Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області по здійсненню державного нагляду (контролю) у природоохоронній сфері на території Дніпропетровської області до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) з 23.12.2020; а також відсутність бюджетних коштів для своєчасної оплати судового збору. Вказані обставини колегією суддів у сукупності визнані як достатніми для обгрутування поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.
Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо невжиття апелянтом заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень. Судом приймається до уваги, що строк апеляційного оскарження рішення настав наприкінці одного бюджетного періоду та початку другого. Паспорт бюджетної програми, у тому числі апелянта, було затверджено наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 19.02.2021 № 131, після чого апелянт здійснив оплату судового збору.

У зв`язку з заявленим відповідачем в суді апеляційної інстанції клопотанням про розподіл витрат у вигляді правничої допомоги, суд вважає за необхідне вирішення цього питання призначити у судове засідання.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області  у даній справі відсутні.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 278, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 у справі № 904/3637/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 у справі № 904/3637/20 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Для вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції призначити судове засідання на 27.04.2021 о 14:00. Зал засідань Центрального апеляційного господарського суду 415-а.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.04.2021

Головуючий суддя                                                                      Л.А. Коваль

Суддя                                                                                          В.О. Кузнецов

Суддя                                                                                          А.Є. Чередко