ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5566/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С. 

                    розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року 
 у адміністративній справі № 340/5566/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,?-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року відмовлено у задоволені  позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №21/к від 29 жовтня?2020 року та про поновлення його на рівнозначній або аналогічній посаді, і про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого було прийнято судове рішення, яким не поновлено його порушене право, передбачене ст. 43 Конституції України, що нівелює судовий захист. Вважає, рішення суду першої інстанції  незаконним та підлягаючим скасуванню, оскільки судом не було досліджено обставини припинення юридичної особи відповідача (Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області) та зроблено не правильні висновки, щодо ліквідації державного органу. Так, при винесенні рішення в мотивувальній частині, суд зазначив, що «...регіональні управління ліквідовані, бо утворено на об`єднаній території трьох областей міжрегіональний орган державної влади...», але при цьому суд не зазначив застосовані ним норми права та не мотивував свої висновки, а також не взяв до уваги особливості ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права, які п1ови Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» №870 від 09.10.2019; постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, яким затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», а також вимоги ч.2,3 ст.81, ст.82, ст.87, ч.1 ст.104, ст.106 Цивільного кодексу України, на підставі аналізу яких, апелянт дійшов до переконання, що фактично відбулася реорганізація територіального органу Міністерства юстиції України - Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області як юридичної особи публічного права, а не його ліквідація, оскільки до правонаступника - новоствореної юридичної особи - Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, що виконувалися Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється.
Мотивуючи незаконність свого звільнення оскаржуваним у цій справі наказом №21/к від 29 жовтня?2020 року, позивач вказує на те, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного судку 28 вересня 2020 року  за результатом розгляду його позову у іншій справі № 340/376/20, було скасовано раніше прийняті відповідачем Наказ  № 922/к від 26.12.2019, яким він був звільнений з займаної посади з 28.12.2019 відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління у Кіровоградській області, та було поновлено його на посаді начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області - юридичної особи, щодо якої триває процедура припинення, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Проте, після виконання вказаного рішення суду головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Кіровоградській області шляхом видання наказу № 16/к від 29.09.2020 року «Про поновлення на роботі», вже 01.10.2020 року було ознайомлено з попередженням від 30.09.2020 № 08/01-41/887 про подальше звільнення з роботи відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, а в подальшому Головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Кіровоградській області 29.10.2020 року було видано наказ № 21/к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким його звільнено з посади начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 02.11.2020 року відповідно до п. 1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, який ним і оскаржується у цій справі з підстав його необгрунтованості, порушення встановленої КЗпП України процедури вивільнення, норми якого підлягають застосуванню у даному випадку у зв`язку з тим, що   Законом України «Про державну службу» чітко не визначено порядок вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 цього Закону. Зокрема, за твердженням апелянта,  відповідачем не надано до суду доказів пропонування мені всіх наявних вакантних посад як станом на дату ознайомлення із попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, так і перед самим звільненням, що є порушенням ч.3 ст.49-2 КЗпП України, внаслідок не виконання відповідачем обов`язку запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.
За наведених обставин, позивач вважає, що фактична відсутність ліквідації юридичної особи – публічного органу та порушення відповідачем процедури його звільнення і порушення трудових прав є підставою для задоволення позову у цій справі, що в тому числі підтверджується і правовою позицією Верховного Суду, сформульованої у постановах від 04.03.2014 (справа №21-8а14), від 27.05.2014 (справа №21-108а14), від 17.10.2011 (справа №21-237а 11), від 16.10.2012 (справа №21-267а12), від 28.10.2014 року (справа №21-484а14), від 19.01.2016 (справа №810/1783/13-а), від 17.07.2019 (справа №820/2932/16), від 24.12.2019 (справа № 591/3068/16-а).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує про безпідставність доводів позивача та про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, а апеляційної скаргу позивача залишити без задоволення.
Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом фактичних обставин спірних правовідносин, та правильність їх оцінки і юридичної кваліфікації, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації управління державної реєстрації Управління наказом керівника Управління від 28 квітня 2016 року №1070/к (а.с.236), на який працював до свого звільнення з роботи наказом №922/к від 26.12.2019 р у зв`язку з ліквідацією юридичної особи публічного права (а.с.201-212) на підставі Постанови Уряду України №870 від 09.10.2019 року.
Дійсно, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від? ?28.09.2020 року позивача було поновлено на посаді з 29 грудня 2019 року з підстав, що у спірному випадку мала місце реорганізація, а не ліквідація суб`єкта публічного права, оскільки владні повноваження цього органу перейшли до утвореної юридичної особи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.197-212), і це рішення було залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 26 січня 2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи, після поновлення позивача на посаді наказом № 16/к від 29.09.2020 року, виданим головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Кіровоградській області на виконання судового рішення, ОСОБА_1  01.10.2020 року було повідомлено про його звільнення по закінченню 30 календарних днів зі згаданої дати (а.с.26), а наказом від 02 жовтня 2020 року №2/02 позивачу було надано відпустку з 05 по 30 жовтня того ж року (а.с.28).
При цьому, суд першої інстанції акцентував, що після поновлення згідно судового рішення на посаді начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, позивач (також як і перед першим звільненням) не звертався ні до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі голови ліквідаційної комісії, ні до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявами про його працевлаштування в новоутвореній структурі - Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яке було утворено у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Кіровоградської області, тому після спливу 30денного терміну, Наказом Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації №21/к від 29 жовтня?2020 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", тобто, у зв`язку з  ліквідацією державного органу (а.с.27).
На підставі аналізу положень п.1 ч.1 і ч.4 ст.40 КЗпП України, та п.1 і п.1-1 ч.1 і ч.3 ст.87 Закону «Про державну службу», суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільнення позивача оскаржуваним ним у цій справі наказом, без попередньої пропозиції будь-якої вакантної посади позивачу, який самостійно  також не звертався стосовно працевлаштування в новоутворену структуру – відповідачі діяли в межах наданих їм Законом повноважень виходячи з того, що у даному спірному випадку мала місце ліквідація трьох юридичних осіб публічного права (Головні територіальні управління юстиції у Кіровоградській, Дніпропетровській і Запорізькій областях) та створення нової юридичної особи публічного права Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до якої перейшли всі владні повноваження ліквідованих суб`єктів владних повноважень.
Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки за результатом судової перевірки спірних обставин у цій справі, не встановлено порушень процедури звільнення позивача з займаної посади на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", тобто, у зв`язку з ліквідацією державного органу, а долученими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджено, що умовою для застосування вказаної норми для звільнення позивача з роботи став саме факт ліквідації державного органу, в якому працював позивач. 
Щодо переконання позивача про обов`язок роботодавця запропонувати йому рівнозначну посаду та здійснити його переведення на рівнозначну посаду в новоутвореній структурі, судова колегія зазначає, що відповідно до ст.87 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на час звільнення позивача з роботи, було чітко прописано, що однією із підстав  для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу (п.1-1, внесений до ч.1 ст.87 згідно із Законом   № 117-IX від 19.09.2019) 
При цьому, ч.3 ст.87 Закону «Про державну службу», діючої в редакції на день звільнення позивача з роботи, було зрозуміло прописано порядок дій суб`єкта призначення або керівника державної служби, які мали вживатися перед звільненням особи на підставі   пунктів 1   та   1-1   ч.1 ст.87 цього Закону, в тому числі і стосовно пропозиції вакантної посади державної служби. А саме, у вказаній нормі дослівно прописано «може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності)», що відповідно, не може сприйматися як обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби з працевлаштування працівників, що вивільняються, або пропонування їм роботи у новоствореній установі державного органу.
Тобто, прописуючи у вказаній нормі «право» пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду, законодавець у такий спосіб фактично залишив на розсуд суб`єкта призначення або керівника державної служби право запропонувати або ні вакантну посаду, наголосивши при цьому, що така посада державної служби може пропонуватися «у тому самому державному органі» з якого звільнено працівника, і таким державним органом у даному спірному випадку є саме Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, яке на час звільнення позивача наказом №21/к від 29 жовтня?2020 року – перебувало на стадії ліквідації, процедура якої є повністю завершеною 16 квітня 2021 року.
Водночас, судова колегія наголошує на тому, що жодним нормативним актом, в тому числі і положеннями ст.87 Закону «Про державну службу» не визначено обов`язку керівника установи державного органу, яка перебуває у стадії ліквідації, або суб`єкта призначення (керівника державної служби)  новоствореного державного органу - вчинення дії, пов`язані з пропозицією посади державної служби або з працевлаштуванням звільненого з посади працівника за п.1-1 ч.1 ст.87 Закону «Про державну службу» до новоствореного державного органу, яким у цьому випадку є Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.
Безпідставними на думку апеляційного суду також є посилання позивача на положення відповідних норм КпПЗ України, оскільки частиною третьою статті 5 Закону «Про державну службу» обумовлено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців тільки у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Проте, на момент безпосереднього звільнення позивача із займаної посади, порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та процедура звільнення державного службовця, у тому числі і на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону «Про державну службу», повністю врегульована розділом IX «Припинення державної служби» Закону «Про державну службу», якй є спеціальним законом та має пріоритет у застосуванні та відповідно, повинен застосовуватися у спірних правовідносинах.
Підсумовуючи встановлені обставини, судова колегія вважає прийняте у цій справі рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, що підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, тому колегія суддів не заходить підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування законного рішення по справі.
Керуючись ст.ст.   242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                            П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року – залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов