ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/4124/20 пров. № А/857/8519/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Дерех Н.В., повне судове рішення складено 23.03.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до  Тернопільського апеляційного суду, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні певні дії,-

                                                     ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільського апеляційного суду, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії Тернопільського апеляційного суду щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, зобов`язання Тернопільський апеляційний суд провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, що в сукупності зі стажем роботи на посаді судді становить 23 роки, 2 місяці і 28 днів, зобов`язання Тернопільський апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи на посаді судді з врахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 , починаючи з дня призначення щомісячне довічне грошове утримання у розмірі відповідно до стажу роботи 23 роки, 2 місяці і 28 днів без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачене щомісячне грошове утримання, починаючи з дня призначення такого утримання.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та три роки стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від грошового утримання працюючого судді так як вважає, що його вислуга років становить понад 20 років. Просив позов задоволити.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 02 роки 05 місяців 02 дні. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 з врахуванням половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 02 роки 05 місяців 02 дні, нарахувати та виплатити недоплачене щомісячне грошове утримання з 20.06.2018 з врахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити повністю.
Згідно ч.4  ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційним судом встановлено, що 20.06.2018 позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці.
Згідно довідки Тернопільського апеляційного суду від 19.06.2018 №01-15/88/2019, до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці включені наступні періоди, з 13.05.1980 по 10.05.1982 (01 рік 11 місяців 28 днів) - служба в лавах Радянської армії, з 25.08.1983 по 28.06.1988 (02 роки 05 місяців 2 дні) - навчання у Львівсьому ордена Леніна державному університетів ім.Ів.Франка, з 21.08.2002 по 31.03.2008 (05 років 07 місяців 11 днів)  - суддя Збаразького районного народного суду Тернопільської області, з 01.04.2008 по 30.12.2011 (03 роки 09 місяців 00 днів) - суддя Тернопільського окружного адміністративного суду з 03.01.2012 по 19.06.2012 по 19.06.2018 (06 років 05 місяців 16 днів) - суддя апеляційного суду Тернопільської області.     
20.06.2018 позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України  Тернопільської області із заявою призначення пенсії за вислугу років.  
Відповідно до протоколу №3918 від 25.07.2018, позивачу призначено довічне грошове утримання судді з 20.06.2018. З вказаного Протоколу вбачається, що до стажу роботи позивача зараховано: стаж роботи судді - 15 років 09 місяців 28 днів, військова служба - 01 рік 11 місяців 24 дні, страховий стаж з 01.07.2000 - 16 років 03 місяці 12 днів. загальний стаж (після 2004 року) - 14  років 05 місяців 01 день, загальний стаж (повний) 34 роки, 04 місяці 02 дні.   
06.10.2020 у відповідь на заяву позивача Тернопільським апеляційним судом у листі від 06.10.2020 №0117/254/2020 повідомлено про те, що оскільки позивач звільнений з посади судді у відставку 19.06.2018, зміни до Закону щодо зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді до позивача не застосовуються.
У відповідь на звернення позивача щодо пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України листом від 27.10.2020 №6091-6107/3-02/8-1900/20, позивача повідомлено про те, що з огляду на положення статті 116 "Про судоустрій і статус суддів", стаж роботи судді, що визначений відповідно до статті 137 Закону, дає право судді подати заяву про відставку. Застосування норм статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено. Таким чином, відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання, позивачу визначено відповідно до статті 142 Закону №1402 з врахуванням стажу роботи на посаді судді Збаразького районного народного суду, суддею Тернопільського окружного адміністративного суду та суддею Тернопільського апеляційного суду.
Пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що статус суддів визначається виключно законами України. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України (частина перша статті 126 Основного Закону України).
Відповідно до частини першої ст. 112 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України.
Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя».
Згідно частини першої ст. 116 Закону № 1402-VIII, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.
До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (ст. 137 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VII1 за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), на що наголошує і ОСОБА_1 у своїй позовній заяві.
Згідно абзацом 2 частини четвертої ст. 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося також пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". 
Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" встановлювалось, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.
19.06.2018 Апеляційним судом Тернопільської області були підготовлені документи, адресовані начальнику Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, які необхідні для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, серед яких подавався Додаток 3 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-2 (зі змінами): “Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці”.
Разом з тим, Тернопільським апеляційним судом зараховано до розрахунку службу в лавах Радянської армії, навчання у Львівському ордена Леніна державному університетів ім.Ів.Франка, а також роботу на посаді судді.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог, що стосуються зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до спільного листа Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії судів України, Ради суддів України, ДСА України та Національної школи суддів України від 05.11.2018 № 41783/0/9-18, №2664/0/2-18, № 01-6757/18, № 9рс-1112/18, №1- 22433/18, № 02/3878 зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді стосується лише суддів, які здійснюють правосуддя та суддів, що звільнені з займаної посади після набрання чинності Закону України від 12.07.2018 № 2509-УІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", тобто з 05 серпня 2018 року, проте на думку позивача вказане твердження суду спростовується тим, що дослівно у вищевказаному листі вказано “3 огляду на викладене, у разі здійснення перерахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом № 1402- VIII не встановлено.
Судом першої інстанції не наведено будь-якого обґрунтування щодо дії роз`яснень вказаного листа в часі. Також, у вказаному листі в останньому абзаці вказано, що “Одночасно повідомляємо, що листи не є нормативно-правовими актами, за своєю природою вони мають інформаційний, роз`яснювальний та рекомендаційний характер і не встановлюють нових правових норм.”
Відтак, посилання на лист, який містить лише рекомендаційні роз`яснення не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за
результатом розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду з досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 роз`яснила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-УІІІ потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суд лею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Аналогічна правова позиція відображена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19. та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року справі № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно- правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Законом № 2509-VІІІ, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-УІІГ) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Записом №10 в трудовій книжці позивача підтверджено, що останній прийнятий юрисконсультом на Золочівський радіозавод - 09.08.1988 року і 11.11.1991 року звільнений в порядку переведення - запис 12 (пропрацював 3 роки 3 місяці і 3 дні).
Записом №19 в трудовій книжці підтверджено, що з 30.10.2000 року позивач був прийнятий адвокатом адвокатського об`єднання “Тернопільська обласна колегія адвокатів” і звільнений у зв`язку з призначенням на посаду судді Збаразького районного суду, де пропрацював більше 2.5 років.
Указом Президента України від 13.08.2002 року №712/2002 р. “Про призначення суддів” призначений на посаду судді Збаразького районного суду Тернопільської області.
Частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ чинного на день призначення позивача на посаду судді, було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
З даного питання висловила свою правову позицію 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону №1402 зміни дозволили додатково зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом станом на дату призначення на посаду судді.
За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
З огляду на наведені норми законодавства, чинні на день призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховуються три роки роботи в галузі права за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Питання, щодо наявності у позивача відповідного трьох річного стажу не стоїть, оскільки ОСОБА_1 був призначений на посаду судді саме у зв`язку з наявність такого стажу. В подальшому здійснював свою трудову діяльність у трьох різних судах. Крім того, наявність такого стажу підтверджується записами в трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 та від 24 жовтня 2019 року Справа № 9901/2/19.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що невключения до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, трьох років роботи в галузі права є неправомірним.
Відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі, а тому чинним на час призначення позивача на посаду судді повинно бути зараховано — період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та три роки стажу в галузі права, вимога щодо якого надавала позивача право на призначення на посаду судді — всього 23 роки, 2 місяці і 28 днів.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що принцип визначеності вимагає якості і однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуаційні правовідносини залишались передбачуваними (рішення КСУ № 5-рп/2005 від 22.09.2005р, №17-рп/2010 від 29.06.2010р., 23-рп/2010 від 22.12.2010р., №10-рп/2011 від 11.10.2011 року.
Наведені доводи кореспондується із роз`ясненнями Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2005, № 19-рп/2004, №18- рп/2011, №10-рп/2013, №4-рп/2016 про те, що у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження прав судді, зокрема щодо його стажу роботи та відповідного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Разом з тим, 12 травня 2021 року позивачем подано заяву до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій останній просить зобов`язати відповідача подати до суду апеляційної інстанції звіт про виконання даної постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами. 
Отже, даними нормами встановлено в імперативній формі обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, та обов`язковість виконання цього рішення особою, визначеною судом. 
Також ст. 129-1 Конституції України передбачає здійснення судом контролю за виконанням судового рішення. 
Кодексом адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, зобов`язання відповідача – суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382, зміст відповідних положень якої написано вище). 
Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого врегульований ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Колегія суддів вважає необхідним застосувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 19.03.1997 року у справі “Горнсбі проти Греції”, у п. 40 якого зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, – і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина “судового процесу” для цілей статті 6 Конвенції.
Відтак, апеляційний суд вважає зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у місячний строк з дня набрання законної сили цією постановою звіт про виконання вказаної постанови.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише частково позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 840,80 грн., 840,80 та 1261,20 грн. всього на суму 2942,80 грн.
Таким чином, з відповідачів слід стягнути пропорційно сплачений судовий збір позивачем по 1471,40 грн.
Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                                                                      
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року у справі №500/4124/20 – скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити повністю.
Визнати протиправними дії Тернопільського апеляційного суду щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді;
Зобов`язати Тернопільський апеляційний суд провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, що в сукупності зі стажем роботи на посаді судді становить 23 роки, 2 місяці і 28 днів;
Зобов`язати Тернопільський апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи на посаді судді з врахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді;
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;          
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 , починаючи з дня призначення щомісячне довічне грошове утримання у розмірі відповідно до стажу роботи 23 роки, 2 місяці і 28 днів без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання; 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачене щомісячне грошове утримання, починаючи з дня призначення такого утримання.
Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  (ЄДРПОУ 14035769) за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1471,40 грн.
Стягнути з Тернопільського апеляційного суду (ЄДРПОУ 42261572) за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1471,40 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подати у місячний строк з дня набрання законної сили цією постанови звіт про виконання даної постанови у справі № 500/4124/20.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.       

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02.06.2021.