П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3638/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Косцової І.П.,
суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною  та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України по наданню відповіді на запит від 26 серпня 2020 року в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зобов`язати Державну податкову службу України надати відповідь на вказаний запит.
В обґрунтування позову зазначив, що у встановлений законодавством 5-денний термін відповідач запит не розглянув, відповіді не надав і лише після спливу цього строку, на електронну поштову скриньку позивача була надіслана відповідь, яка адресувалась не йому, а ОСОБА_1 . Крім того, ця відповідь не містила запитуваної ним інформації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач розглянув запит на інформацію позивача, у встановлений строк повідомив його про результати розгляду запиту на інформацію та надіслав відповідь на електронну поштову скриньку позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив доводи, ідентичні доводам позовної заяви. Окремо апелянт зазначив, що відповідачем не подано відзив на його позовну заяву, а судом першої інстанції не встановлено причин  його неподання.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна податкова служба України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розгляну дану справу у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 , за допомогою електронного сервісу, розміщеного на офіційному сайті ДПСУ, подав запит на інформацію, в якому вказано, що фізичною особою ОСОБА_1 до ДПСУ була подана заява про оскарження податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2020 року № 208449-505-1402, у зв`язку з чим позивач просив повідомити його про реквізити вхідного документа, його дату та надану відповідь на заяву ОСОБА_1 (а. с. 5).
01 вересня 2020 року ДПСУ надала відповідь на запит, яким повідомила, що 7 липня 2020 року о 14:46 год. на електрону поштову скриньку ДПСУ від ОСОБА_1 надійшла заява про оскарження податкового повідомлення-рішення, на яке відповідач надіслав інформаційне повідомлення про відмову в реєстрації заяви на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності» у зв`язку з тим, що сканований текст заяви ОСОБА_1 неможливо прочитати, що унеможливлює подальшу роботу з ним (а. с. 4).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» за №2939-VI    від 13.01.2011 року (надалі - Закон №2939) встановлюють порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
У відповідності до ч.1,2 ст.1 Закону №2939, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст.3 Закону №2939, право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Приписами ч.1    ст.4 Закону №2939    визначено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього    Закону    здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього    Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
За правилами ст.5 Закону №2939, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч.1    ст.12 Закону №2939    суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у    ст.13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно ч.1    ст.13 Закону №2939,    розпорядниками інформації для цілей цього    Закону    визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Статтею 19 Закону №2939    визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
За правилами ч.1    ст.20 Закону №2939, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2020 року ДПСУ надала на електронну адресу позивача відповідь на його запит. З урахуванням того, що 29 та 30 серпня 2020 року були вихідними днями, відповідачем надана відповідь на 5 робочий день, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 20 Закону №2939.
Факт того, що відповідач у відповіді на запит адресатом вказав ОСОБА_1 , тоді як запитувачем публічної інформації був ОСОБА_1 , не може бути визнаний судовою колегією як обставина, яка доводить ненадання відповіді позивачу, оскільки запит від позивача надійшов в електронній формі з його власної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 , і саме на неї відповідач надіслав свою відповідь. Крім того, у своїй позовній заяві позивач визнає отримання відповіді на його запит від ДПСУ.
Також судова колегія звертає увагу, що по сутті звернення позивачу повідомлено, що відмова в реєстрації заяви ОСОБА_1 об`єктивно унеможливлює надання інформації, яку запитував позивач (реєстраційних реквізитів та відповіді).
Таким чином, відповідач розглянув запит на інформацію позивача у встановлений строк, повідомив його про результати розгляду запиту на інформацію та надіслав відповідь на електронну поштову скриньку позивача.
З огляду на зазначене, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Державної податкової служби України по наданню відповіді позивачу на запит від 26 серпня 2020 року є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Частиною статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст.     308,     311,     315,     316,     322,     325,     328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.