ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року 
м. Київ

справа №815/2705/16
адміністративне провадження №К/9901/2593/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.
розглянув у порядку спрощеного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/2705/16
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, атестаційної комісії № 8 Головного управління Національної поліції в Одеській області, апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Єщенка О.В., суддів Димерлія   О.О., Танасогло Т.М.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач 1, ГУ НП в Одеській області), атестаційної комісії №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач 2, атестаційної комісії №8 ГУ НП в Одеській області), апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1 (далі - відповідач 3), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
1.1. визнати незаконними та скасувати накази начальника ГУ НП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року, №206 о/с від 12 квітня 2016 року в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності, звільнення з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області; 
1.2. поновити на раніше займаній посаді інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, а у випадку неможливості, зобов`язати ГУНП в Одеській області призначити на рівнозначну посаду у Шевченківському відділенні Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області; 
1.3. виплатити відповідне грошове утримання з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення;
1.4. стягнути з ГУ НП в Одеській області на користь позивача суму завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн; 
1.5. визнати незаконним та скасувати прийнятий щодо ОСОБА_1 висновок атестаційної комісії ГУНП в Одеській області, висновок про невідповідність займаній посаді та звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність від 11 березня 2016 року; 
1.6. визнати незаконним та скасувати прийнятий апеляційною комісією Південного регіону висновок від 25 березня 2016 року про відхилення скарги на висновок атестаційної комісії ГУНП в Одеській області висновок від 11 березня 2016 року. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУНП в Одеській області №206 о/с від 12 квітня 2016 року його було звільнено з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Підставою для винесення вищевказаного наказу став наказ ГУНП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року. Позивач вважає, що службове розслідування проведене з порушенням встановленого порядку, оскаржувані накази винесено з надуманих підстав, які не відповідають дійсності, оскільки станом на день видачі наказу про звільнення зі служби в органах поліції було прийнято рішення Роздільнянським районним судом, яким не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, у період з 19 лютого 2016 року по 15 березня 2016 року позивачем пройдено атестування поліцейських, за результатами якого АК №8 ГУНП в Одеській області прийнято висновок, визначений пп. 4 п. 15 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1465 від 17 листопада 2015 року, - «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідальність». Не погоджуючись із зазначеним висновком, позивач подав апеляційну скаргу до апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1, яка відхилила апеляційну скаргу. На думку позивача, вищезазначені висновки атестаційної комісії та атестаційної апеляційної комісії є протиправними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на перевірених та встановлених фактах. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення атестаційної комісії №8 ГУ НП в Одеській області, що оформлене протоколом ОП№15.00004596.0027446 від 11 березня 2016 року та зазначене в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, а саме: "4- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", який прийнято стосовно ОСОБА_1 . Визнав протиправним та скасував прийнятий апеляційною атестаційною комісією Південного регіону № 1 висновок про відхилення скарги ОСОБА_1 , що оформлений протоколом № 15.00004892.0027446 від 25 березня 2016 року, на рішення (висновок) атестаційної комісії ГУ НП в Одеській області висновок від 11 березня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів начальника ГУНП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року, №206 о/с від 12 квітня 2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення ОСОБА_1 посади інспектора, а також його поновлення на раніше займаній посаді, суд першої виходив з того, що позивач своїми навмисними діями скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Факт вчинення позивачем таких дій підтверджується, зокрема, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, поясненнями патрульних поліцейських та поясненнями ОСОБА_2 . Тому суд першої визнав правомірним його притягнення ГУ НП в Одеській області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції та, відповідно звільнення у зв`язку з порушенням службової дисципліни, зокрема, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пунктів 2.1, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, що виразилося у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху та керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, непред`явленні відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для втановлення стану сп`яніння, втечі з місця складання адміністративних матеріалів та виявлення неповаги до патрульних поліцейських. 
4.2. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про заподіяння йому ГУНП в Одеській області моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ГУНП в Одеській області моральної шкоди не були задоволені.
5. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року скасовано в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу. У вказаній частині прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ НП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Одеській області №206 о/с від 12 квітня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області. Поновлено ОСОБА_1 на раніше займаній посаді інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області з 18 березня 2016 року. Стягнуто з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 40 733 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у вказаній частині та задовольняючи позов у цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанова Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року у справі № 511/476/16-п (номер провадження 3/511/170/16) є обов`язковою для суду, в силу положень частини першої статті 72 та статті 255 КАС України, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порушення позивачем Правил дорожнього руху та керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, непред`явлення відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмова від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, втеча з місця складання адміністративних матеріалів та виявлення неповаги до патрульних поліцейських - є спростованими судовим рішенням, яке вступили в законну силу, а отже не можуть бути доказом порушення позивачем службової дисципліни. 
7. Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу ГУ НП в Одеській області задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року скасовано, справу направлено до П`ятого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
8. Скасовуючи судове рішення суду апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення обмежився лише посиланням на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року у справі №511/476/16-п (номер провадження 3/511/170/16), якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, а також цитуванням змісту даної постанови. Водночас судом не надано оцінку факту наявності в постанові у справі №511/476/16-п інформації щодо предмету доказування, а саме: факту відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, як самостійного складу адміністративного правопорушення за статтею 130 КУпАП.
8.1. Судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки висновку, затвердженому 11 травня 2016 року т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області «Про результати розгляду скарги ОСОБА_1 », в якому свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт відмови позивача від проходження медичного обстеження з метою виявлення алкогольного сп`яніння. Крім того, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою пояснення щодо дій позивача, надані лікарем-наркологом КУ «ООМПЦЗ» Цебаком В.С. 10 травня 2016 року в ході підготовки вищевказаного висновку, а також наявність суперечностей між поясненнями лікаря і свідків та поясненнями, наданими позивачем під час розгляду справи № 511/476/16-п.
8.2. Верховний Суд зауважив, що судами встановлено факт фіксації працівниками УПП подій, що мали місце 17 січня 2016 року, за допомогою відеокамер патрульних поліцейських. Водночас судом апеляційної інстанції, в порушення частини другої статті 69 КАС України, не вчинено процесуальних дій щодо витребування з власної ініціативи вказаних відеозаписів, як доказів щодо наявності чи відсутності порушень позивачем приписів Дисциплінарного статуту, що виразилося в особистій недисциплінованості, нетактовній поведінці з працівниками патрульної поліції, нещирості при наданні пояснення в ході службового розслідування. 
9. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
10. Суд апеляційної інстанції своє рішення мотивував тим, що факт відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, як самостійного складу адміністративного правопорушення за статтею 130 КУпАП, застережено у висновку лікаря ОСОБА_2 КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я», оформленому за №000064 від 17 січня 2016 року. Суд апеляційної інстанції врахував, що обставини, які відбулися 17 січня 2016 року, позивачем не було доведено своєму керівництву, з приводу вказаних подій не надано жодних пояснень, сприяння у проведенні службового розслідування за фактами порушень Правил дорожнього руху та недотримання правил службової дисципліни не забезпечено. 
10.1. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачу під час службового розслідування надано можливість скористатися правом на надання пояснень та аргументів у спростування обставин, які відбулися 17 січня 2016 року, і цим правом позивач не скористався, що додатково свідчить про необґрунтованість його доводів про незаконність наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби у зв`язку із порушення службової дисципліни. Витрубувані судом апеляційної інстанції в Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відеофіксацію подій, пов`язаних із правопорушенням, оформленим протоколом від 17 січня 2016 року Серії АП2 №454978 за статетю 130 КУпАП у відношенні позивача суду не нанадано у зв`язку із їх знищенням за закінченням терміну зберігання (лист Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 19 жовтня 2020 року).
10.2. У підсумку, перевіривши обставини справи, доводи учасників та наявні матеріали у сукупності, урахувавши особливий статус позивача під час проходження служби, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про недотримання позивачем вимог законів та нормативних актів, його нетактовну поведінку, а також вияв нещирості під час проходження служби, а отже законності та обґрунтовані відповідачем 1 підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з порушенням позивачем службової дисципліни. А тому суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
11. 22 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник, з урахуванням уточненої касаційної скарги, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
12. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 804/2828/16.
12.1. Так, скаржник звертає увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у вказаній постанові, обов`язковому урахуванню при виборі виду дисциплінарного стягення підлягають: тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Тому, скаржник уважає, що суд апеляційної інстанції не урахував наведені висновки Верховного Суду, оскільки зазначив в оскаржуваному судовому рішенні, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
12.2. Також, на переконання скаржника, у порушення вимог пунктів 1, 3 частини 2 статті 353 КАС України, судом апеляційної інстанції при повторному розгляді справи не було задоволено заявнені ним та його представником в усній формі у судовому засіданні 10 грудня 2020 року клопотання про виклик у судове засідання свідків з метою їх допиту та встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
13. 22 січня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
15. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28 травня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у спрощеного провадження за наявними документами у матеріалах справи. 
Позиція інших учасників справи 
16. 01 квітня 2021 року від ГУ НП в Одеській області надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач 1 проти доводів та вимог касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
16.1. Зазначає, що матеріалами службового розслідування підтверджено порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту в частині недотримання законодавства, норм професійної та службової етики, а також обов`язку з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, у службовій діяльності бути чесним і об`єктивним. 
16.2. Також, відповідач 1 звертає увагу, що в матеріалах адміністративної справи наявні диски, які були отримані від Управління патрульної поліції в ході проведення службового розслідування та залучені до матеріалів службового розслідування. Нетактовна поведінка позивача зафіксована працівниками УПП за допомогою відеокамер, зареєстрованих в «ІТ» відділі УПП в місті Одесі ДПП за № ВНО1О85 та №   ВН01242. При перегляді зазначених дисків ОСОБА_1 не заперечував, що зафіксовані цим відеозаписом події мали місце за його участю. 
17. Від відповідачів 2, 3 та третьої особи відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
18. ОСОБА_1 з вересня 2009 року проходив службу в органах МВС України, а в органах поліції - з 07 листопада 2015 року.
19. Наказом ГУНП в Одеській області №124 о/с від 07 листопада 2015 року відповідно до пунктів 9, 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» з 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання «капітан міліції», призначено інспектором Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області та присвоєно йому спеціальне звання «капітан поліції».
20. 17 січня 2016 року працівниками патрульної служби складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №454978 відносно капітана поліції ОСОБА_1 , зі змісту якого слідує, що позивач з явними ознаками алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, від медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність статтею 130 КУпАП, в зв`язку з чим винесено постанову серії ПС2 №863924.
21. Наказом ГУНП в Одеській області №76 від 18 січня 2016 року призначено проведення службового розслідування відносно позивача за вказаним фактом.
22. Згідно з доповідною запискою начальника УКЗ ГУНП в Одеській області «Про продовження терміну проведення службового розслідування» від 18 лютого 2016 року, останній просив продовжити строк проведення службового розслідування до 18 лютого 2016 року. Доповідна записка адресована начальнику, яким призначено службове розслідування та у верхньому лівому куті містить його підпис.
23. Наказом ГУНП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року за грубе порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», п.2.1, п. 2.5 Правил дорожнього руху, що виразилось у керуванні 17 січня 2016 року автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, непред`явленні відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду, особистій недисциплінованості, нетактовній поведінці з працівниками патрульної поліції, проявленні нещирості при наданні пояснення в ході службового розслідування, до інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту.
24. Наказ ГУНП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області» вмотивований висновком висновком службового розслідування, складеним 29 лютого 2016 року за результатами службового розслідування, яким встановлено наступне.
24.1. 17 січня 2016 року о 03:30 год. по вул. Софіївській в м. Одесі працівниками УПП в м. Одесі ДПП було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який, у порушення вимог п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху, здійснив поворот праворуч, при цьому не подав сигнал світловим показником повороту. Під час перевірки відповідних документів на право керування вказаним вище транспортним засобом було встановлено, що ОСОБА_1 , у порушення вимог п. 2.1, п. 2.9 «б» Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом без відповідних документів та з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Позивача було доставлено до КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я» для встановлення факту вживання алкоголю та визначення ступеню алкогольного сп`яніння. При цьому, позивач, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, від проходження медичного огляду в присутності двох свідків відмовився, що підтверджується висновком №000064 від 17 січня 2016 року та письмовими поясненнями лікаря ОСОБА_2 від 10 травня 2016 року. Після цього, ОСОБА_1 втік з медичного закладу.
24.2. З урахуванням наведених обставин, у висновку зазначається, що така подія є наслідком низьких моральних якостей ОСОБА_1 , грубого порушення ним вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», п. 2.1, п. 2.5 Правил дорожнього руху, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху та керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, непред`явленні відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, втечі з місця складання адміністративних матеріалів та виявлення неповаги до патрульних поліцейських.
24.3. Вказані адміністративні правопорушення з боку позивача були зафіксовані працівниками УПП за допомогою відеокамер, зареєстрованих в «ІТ» відділу УПП в місті Одесі ДПП. Також зазначені порушення знайшли своє відображення в письмових поясненнях посадових осіб.
24.4. Під час службового розслідування ОСОБА_1 проявляв нещирість та від надання пояснень на підставі статті 63 Конституції України відмовився.
25. Працівниками Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області засобами телефонного зв`язку запрошували ОСОБА_1 прибути для ознайомлення із наказом ГУНП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року. Проте позивач відмовився прибути до кабінету №94 (адміністративне приміщення Приморського РВ, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 42) для ознайомлення з наказом, пояснивши, що його дружина перебуває у лікарні. В підтвердження цих обставин в матеріалах справи міститься акт від 24 березня 2016 року.
26. Із наказом №473 від 17 березня 2016 року позивач ознайомився 07 квітня 2016 року, що підтверджується його особистим підписом на копії цього наказу.
27. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року у справі №511/476/16-п провадження у цій адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
28. 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУНП в Одеській області із заявою про перегляд результатів службового розслідування та скасування наказу №473 від 17 березня 2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції з урахуванням постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року.
29. 11 травня 2016 року т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області затверджено висновок «Про результати розгляду скарги ОСОБА_1 », в якому зазначено, що проведеною перевіркою підстав для скасування наказу №473 від 17 березня 2016 року не встановлено.
30. Листом від 12 травня 2016 року за вих. №9/1644 позивача повідомлено, що проведеною перевіркою підстав для скасування наказу не встановлено.
31. Наказом ГУНП в Одеській області №206 о/с від 12 квітня 2016 року, на підставі наказу ГУ НП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року та подання т.в.о начальника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області від 07 квітня 2016 року, капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, звільнено зі служби з 12 квітня 2016 року за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Нормативне регулювання
32. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені у Законі України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №   580-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
33. За приписами частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
34. Частинами першою та другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
35. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
36. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (частини друга статті 77 Закону №   580-VIII).
37. Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23 грудня 2015 року № 901-VIII, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".
38. Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, який визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
39. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
40. Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
41. Частиною першою статті 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
42. Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
43. Статтею 12 Дисциплінарного Статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
44. Відповідно до частини першої статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
45. Згідно з частиною другою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. 
46. Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
47. Частиною другою статті 16 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
48. Відповідно до частини п`ятої статті 18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.
49. Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справі від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція № 230, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.
51. Відповідно до пункту 2.1. Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
52. Згідно з підпунктом 2.2.5 пункту 2.2 Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.
53. Пунктами 5.2. та 5.3 Інструкції № 230 передбачено, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.
54. За змістом підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції №230 факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування <…>.
55. Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Позиція Верховного Суду          
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
56. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
57. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 10 березня 2021 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Крім того, підставою касаційного оскарження зазначено пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України з посиланням на пункт 1, 3 частини другої статті 353 КАС України.
58. Верховний Суд наголошує, що в межах даного касаційного провадження спірним питанням є дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні постанови від 10 грудня 2020 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів начальника ГУНП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року, №206 о/с від 12 квітня 2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, а також поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді та стягнення грошового забезпечення і моральної шкоди.  
59. Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
60. Зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені.
61. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства та етичних норм, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх вчиняють.
62. Тобто поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції.
63. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який є підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.  
64. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
65. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 17 січня 2016 року працівниками патрульної служби складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №454978 відносно капітана поліції ОСОБА_1 , у якому зазначено, що позивач з явними ознаками алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, від медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена визначена статтею 130 КУпАП відповідальність, в зв`язку з чим винесено постанову серії ПС2 №863924. Наведені обставини стали підставою призначення службового розлідування з метою з`ясування наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку.
66. Згідно з висновком службового розслідування зазначена вище подія є наслідком низьких моральних якостей ОСОБА_1 , грубого порушення ним вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, пунктів 2.1, 2.5 Правил дорожнього руху, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху, а саме у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, непред`явленні відповідних документів на право керування транспортним засобом відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, втечі з місця складання адміністративних матеріалів та виявлення неповаги до патрульних поліцейських.
67. Колегія суддів ураховує, що у вимірі обставин цієї справи не досліджуються питання наявності або відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку у вигляді порушення судужбової дісципліни. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за відповідних підстав.
68. Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в НП України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
69. Аналогічна правова позиція неодноразовова була викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12 грудня 2019 року у справа №816/70/16, від 01 квітня 2020 року у справа №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18.
70. Аналіз змісту висновку службового розслідування, який став підставою для винесення спірних у цьому касаційному провадженні наказів, дозволяє дійти висновку, що результати цього службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах, та не засновані на матеріалах адміністративної справи про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
71. За практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X.v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. The United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).
72. Такий підхід було застосовано Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, від 02 жовтня 2018 року у справі № 9901/454/18 та від 26 березня 2019 року у справі № 9901/544/18 та інш., а також Верховним Судом, зокрема у постанові від 26 липня 2019 року у справі №    815/5156/16 та інш.
73. У межах спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції. Тому судові рішення у справі про адміністративне правопорушення можуть встановлювати факт наявності або відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.
74. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про доведеність матеріалами службового розслідування складу дисциплінарного проступку в діях позивача.
75. З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірні у цьому касаційному провадженні накази начальника ГУ НП в Одеській області №473 від 17 березня 2016 року, №206 о/с від 12 квітня 2016 року в частині щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення прийнятий відповідачем на підставі, у спосіб, в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, та з урахуванням вини позивача, ступеню тяжкості вчиненого ним проступку та співрозмірності застосованого заходу впливу, як того вимагають норми Закону №    580-VIII, Дисциплінарного статуту та Інструкції № 230.
76. Обставин, які вказували б на порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, судами попередніх інстанцій у цій справі не встановлено.
77. У контексті обставин цієї справи, Верховний Суд ураховує, що обраний вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим, однак вчинення позивачем проступку суд апеляційної інстанції обґрунтовано оцінив в аспекті співмірності обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення до тяжкості вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.
78. Доводи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 листопад 2019 року у справі № 804/2828/16, колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
79. Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).
80. При цьому, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
81. Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
82. Проаналізувавши правову позицію Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру та юридичної природи спірних правовідносин, з яких виник спір у наведеній скаржником справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі в оскаржуваній частині, колегія суддів зазначає таке.
83. У справі № 804/2828/16 спірні правовідносини стосувалися притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади за неналежну організацію роботи, направленої на зміцнення дисципліни у підпорядкованому підрозділі, виявлення та припинення злочинних проявів серед підлеглих поліцейських, очищення підрозділів поліції від осіб, які своїми діями компрометують високе звання поліцейського. При цьому, судовим розглядом у наведеній справі було встановлено, що відповідач не надав доказів вчинення дисциплінарного проступку саме позивачем, а не його підлеглим, і тому Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про протиправність наказів про звільнення позивача.
84. Саме з огляду на викладене Верховний Суд у справі № 804/2828/16 погодився з виносками суду апеляційної інстанції, що, застосовуючи найсуворіший вид дисциплінарного стягнення до позивача за порушення службової дисципліни, відповідач не врахував наступні обставини: тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. 
85. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що виокремлений скаржником текст постанови Верховного Суду від 26 листопад 2019 року у справі № 804/2828/16, який заявник зазначив на підтвердження неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, безпосередньо не містить тлумачення норм права.
86. Водночас, висновки Верховного Суду у справі № 804/2828/16 ґрунтувалися на фактичних обставинах та відповідних їм правовідносинах, які сутнісно відрізняються від тих, які маємо у цій справі в оскаржуваній частині.
87. Тобто, наведена скаржником постанова Верховного Суду ухвалена за інших фактичних обставин справи, що не дає підстави дійти висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм метеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
88. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо порушення судом апеляційної норм процесуального права у зв`язку з відмовою у задоволенні його клопотання про виклик у судове засідання свідків, яке було викладено в усній формі у судовому засіданні 10 грудня 2020 року, з огляду на таке. 
89. Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України, частинами першою, третьою та четвертою статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
90. У контексті наведеного колегія суддів зауважує, що звертаючись із клопотанням про допит свідків судом апеляційної інстанції, позивач та його представник не надали доказів на підтвердження відсутності можливасті у позивача звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про допит цих свідків. 
91. При цьому, зі змісту журналів судового засідання від 07 грудня 2016 року та від 12 січня 2017 року слідує, що судом першої інстанції у цій справі були допитані свідки, викликані у судове засідання за клопотанням позивача.   
92. У касаційній скарзі скаржником не наведено яких саме свідків він просив допитати у суді апеляційної інстанції та які конкретно обставини могли підтвердити ці свідки. Крім того, у касаційній скарзі скаржник також не зазначено, які конкретно обставини завадили йому звернутися із клопотанням про допит таких свідків у суді першої інстанції. 
93. Отже доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими, що не дозволяє суду касаційної інстанції прийти до висновку про прошення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при розгляді клопотання позивача про допит свідків.  
94. Підсумовуючи наведе, Верховний Суд констатує, що висновки суду апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
95. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного судового рішення, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено. 
96. Доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і свідчать про незгоду скаржника з правовою оцінкою судом апеляційної інстанції обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
97. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
98. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
99. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
100. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
101. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної нстанції - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
102. З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №815/2705/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк  В.М. Соколов