ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №574/701/20 
Номер провадження 22-ц/816/963/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.

у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ткачука Володимира Васильовича,
відповідача – ОСОБА_2 та її представника – адвоката Потураєва Сергія Валерійовича, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Куцана В.М. у м. Буринь, повний текст якого складений 08 квітня 2021 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Буринський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання батьківства, 
в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з ОСОБА_2 з 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносин, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка – ОСОБА_3 . 21 лютого 2018 року Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) складено актовий запис про народження, де батько дитини вказаний в порядку ст. 135 СК України зі слів матері. У листопаді 2018 року ОСОБА_2 було подано позов про визнання його батьком дитини, який рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 22 січня 2019 року було задоволено. Проте, в подальшому ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення, за наслідками розгляду якої, Житомирський апеляційний суд визнав нечинним судове рішення, прийнято відмову ОСОБА_2 від позову, а провадження у справі закрито. 
Посилаючись на те, що він є біологічним батьком дитини відповідача – ОСОБА_3 , що підтверджується результатами генетично-молекулярної експертизи ДНК, а також фактично не заперечується відповідачем, просив суд ухвалити рішення, яким:
визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 №11 від 21 лютого 2018 року, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком дитини ОСОБА_1 та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Внесено в актовий запис №11 від 21 лютого 2018 року, що складений Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про народження ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні зміни:
- виключити з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_7 як про батька дитини;
- зазначити у графі « ОСОБА_8 » відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Азербайджану.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання позивача батьком дитини та внесення змін до актового запису скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції факт батьківства позивача визнано за відсутності належних та допустимих доказів. Так, рішення Корольовського районного суду м. Житомир від 22 січня 2019 року було визнано нечинним, а тому, на переконання відповідача, встановлені в ньому обставини, не є такими, що не підлягають доказуванню. Вважає, що висновок експерта, складений в рамках іншої цивільної справи, провадження по які було закрито, не є належним та допустимим доказом обставин, що підлягають доказуванню в межах розгляду позовних вимог позивача. 
Звертає увагу на те, що надана на запит суду першої інстанції копія висновку експерта не була завірена у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20 серпня 2019 року №814. На думку відповідача, суд першої інстанції мав брати до уваги та надавати оцінку лише висновку експерта, що була проведена саме в межах цієї судової справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Ткачук В.В. зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що не впливають на висновки суду, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо внесення зміни до актового запису про народження дитини, змінивши її прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що сторони визнали, що вони з серпня 2016 року по січень 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , про що Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було вчинено актовий запис №11 від 21 лютого 2018 року. Державна реєстрація народження проведена за заявою матері ОСОБА_2 на підставі рішення Буринського районного суду Сумської області від 20 лютого 2018 року про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України (а.с.14, 44). 
В графі батько вказано « ОСОБА_7 » в графі мати – « ОСОБА_2 ». Запис про батька дитини проведений з врахуванням положень ч.1 ст.135 СК України, тобто на підставі заяви матері дитини, яка не перебувала у шлюбі. 
На підставі висновку Буринського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №29/21.3-71 від 25 травня 2020 року власне ім`я дитини « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_10 » та повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_6 (а.с. 63,99). 
       У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа №296/11682/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, провадження в якій було закрито ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у зв`язку з відмовою позивачки від позовних вимог (а.с.15-18,26-32). 
У ході розгляду вказаної справи судом було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яка була проведена експертами Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи у період з 26 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року (а.с.77).
З висновку експерта №143 вбачається, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народженої громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з ймовірністю 99,999%, таким чином, батьківство практично доведене (а.с.87-96).
       Ухвалюючи рішення в оскарженій частині та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батьківство позивача відносно дитини, яку народила відповідач, є доведеним поза розумним сумнівом.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною 1 статті 126 СК Українипередбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обгрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Батьківство ОСОБА_1 по відношенню до дочки ОСОБА_2 – ОСОБА_6 підтверджується проведеною по справі №596/11682/18 за позовом ОСОБА_2 , поданого в інтересах малолітньої дочки, до ОСОБА_1 про визнання батьківства судово-медичною молекулярно-генетичною експертизою. 
Твердження відповідача щодо недопустимості цього доказу є безпідставним, оскільки відповідно до відповідно до частини 1 статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Разом з тим, вказаний висновок було отримано з дотриманням порядку, встановленого законом.
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому відповідач не скористалася своїм правом призначити іншу експертизу в межах розгляду даної справи для спростування висновку експерта №143. 
Всупереч доводам відповідача, надана Корольовським районним судом м. Житомира копія висновку експерта була засвідчена як така, що відповідає матеріалам справи та скріплена печаткою суду, підстав недовіряти цьому доказу колегія суддів не вбачає. 
Також , колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач , звертаючись з позовом до суду , також долучив до позовної заяви копію висновку експерта № 143 , засвідчивши її своїм особистим підписом та зазначивши дату такого засвідчення , як це передбачено ч.5 ст.95 ЦПК України .
       Крім того, колегія суддів враховує і те, що відповідач ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду не спростовувала факт спільного проживання з позивачем, як до так і після народження в неї дочки, а також сам факт батьківства позивача по відношенню до її малолітньої дочки. У 2018 році ОСОБА_2 був ініційований позов про визнання ОСОБА_1 батьком її малолітньої дочки, від позовних вимог вона в подальшому відмовилася. 
Враховуючи те, що походження дитини ОСОБА_2 – ОСОБА_6 від ОСОБА_1 було встановлено поза розумним сумнівом та не спростовано відповідачем, суд першої дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в оскарженій частині. 
       За таких обставин доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 9 червня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             Т.А. Левченко

                                                                                                      В.І. Криворотенко