П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/8213/20	

Категорія: 108020200          Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 15.12.2020р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
 – Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута за правилами п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБВ КАРГО" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) "ЛБВ КАРГО" звернулося до суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів за №UA500070/2020/000075/2 від 11 червня 2020 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів за №UA500070/2020/000075/2 від 11 червня 2020 року.
Стягнуто з бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь ТОВ "ЛБВ КАРГО" витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 грн. сплачено по платіжному дорученню №703 від 25 серпня 2020 року.
20 листопада 2020 року від представника позивача адвоката Лемещука О.В. надійшла заява (вх.№49333/20, дата направлення до суду згідно конверту від 17 листопада 2020 року), відповідно до якої він зазначив, що у позовній заяві на виконання процесуального законодавства ним зазначено орієнтовану суму судових витрат, яку позивач планував понести по даній справі, а також зазначено про те, що документи, які підтверджують витрати будуть надані на протязі 5 днів після винесення рішення по справі. Отже, на виконання зазначених вимог представник позивача надає цю заява з відповідними документами, та просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу по справі у розмірі 12 000 грн. шляхом винесення додаткового рішення.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року заяву представника позивача задоволено частково. 
Стягнуто з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ "ЛБВ Карго" витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
В апеляційній скарзі Одеської митниці Держмитслужби ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги Одеська митниця Держмитслужби посилається на те, що судом першої інстанції невірно дана оцінка співмірності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки позовна заява фактично є шаблонною та не потребувала значного часу та витрат на її складання. Так, правовий аналіз судової практики та складання позовної заяви по схожих справах є порівняно типовою роботою.
Крім того, при винесенні оскаржуваного додаткового рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме – справу розглянуто адміністративним судом за відсутності Одеської митниці Держмитслужби, не повідомлену належними чином про дату, час і місце судового засідання.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеської митниці Держмитслужби, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 2 000 грн.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, п.1 ч.3 ст. 132, ч.ч.2-7 ст. 134 КАС, ч.ч.1, 7, 9 ст. 139 КАС України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч.1, 7, 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства, колегія суддів доходить висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Крім того, колегія суддів зазначає, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Тобто, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2020 року у справі №820/3308/17, від 04 серпня 2020 року у справі №810/3213/16.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2019 року між адвокатом Лемещуком О.В. (далі – адвокат або виконавець) та ТОВ "ЛБВ Карго" (далі – клієнт або замовник) укладено договір №03/04 (далі – Договір) про надання правової (професійної правничої) допомоги.
Відповідно до п.1.2 Договору адвокат зобов`язується зокрема: представляти права і законні інтереси Клієнта в судах всіх інстанцій, державних органах, установах незалежно від підпорядкованості, та здійснювати професійну адвокатську діяльність згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника Сторони Спору, які передбачені процесуальним законодавством України; в ході розгляду справи, готувати та подавати від імені Клієнта, заяви, пояснення, відзиви, заперечення, доповнення та інші документи, необхідність подачі, яких виникне в ході розгляду скарг.
Згідно п.п.4.1 та 4.2 Договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначення обґрунтованого розміру гонорару.
Гонорар виплачується Клієнтом Адвокату у повному обсязі, протягом 10 робочих днів з моменту виставлення рахунку та підписання акту наданих послуг.
Як вбачається зі змісту заяви, позивач просить суд стягнути на користь ТОВ "ЛБВ Карго" понесені витрати на правову допомогу по справі у розмірі 12 000 грн.
З документів, наданих до суду першої інстанції вбачається, що між адвокатом та клієнтом укладено письмове доручення №03/08 до Договору про надання правової (професійної допомоги) допомоги №03/04 від 03 квітня 2019 року, згідно якого зокрема на виконання умов Договору Клієнт доручив Адвокату вчинити всі необхідні для визнання в судовому порядку протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000075/2 від 11 червня 2020 року (п.1).
Згідно п.3 вказаного вище доручення сторонами погоджено гонорар адвоката за виконання даного доручення, який становить 24 000 грн. Сума гонорару включає в себе: 12 000 грн. за надання правової професійної допомоги щодо визнання в судовому порядку протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000090/2 від 02 липня 2020 року (п.3.1); 11 500 грн. за надання правової професійної допомоги щодо визнання в судовому порядку протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000075/2 від 11 червня 2020 року (п.3.2).
Відповідно до детального опису надання правової допомоги адвокатом Лемещуком О.В. ним по справі №420/8213/20 були здійснені наступні дії: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики (вартість – 2 000 грн., витрачений час – 5 годин); збирання доказів та розроблення правової позиції захисту (вартість – 1 000 грн., витрачений час – 4 години); написання та подання позовної заяви (вартість – 5 000,00 грн., витрачений час – 8 години); написання та подання відповіді на відзив (вартість – 4 000,00 грн., витрачений час – 5 годин).
На підтвердження сплати вартості вказаних до суду надано платіжне доручення №790 від 27 жовтня 2020 року про сплату 24 000 грн. (а.с.62).
Разом з тим, колегія суддів критично відноситься до деяких пунктів детального опису надання правової допомоги, зокрема, "написання та подання відповіді на відзив", оскільки в матеріалах справи відсутня відповідь на відзив Одеської митниці Держмитслужби.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику розгляду аналогічних справ. 
Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 2 000 грн.
Щодо посилань Одеської митниці Держмитслужби на те, що судом першої інстанції при вирішенні спірного питання порушено норми процесуального права, а саме прийнято рішення без повідомлення учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
Отже, відповідно до ч.3 ст. 252 КАС України, суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, у разі необхідності.
Враховуючи те, що рішення у справі ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд першої інстанції правомірно розглянув спірне питання в тому ж порядку.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, а факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи, обставинами та вищезазначеними нормами законодавства, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 травня 2021 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.