ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14446/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене у листі від 02.06.2020р. за №2600-0310-8/71862 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 квітня 2020р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки ОГП № 21-999зп від 19 травня 2020р. без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене у листі від 02.06.2020р. за №2600-0310-8/71862 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року з урахуванням раніше проведених виплат.
В решті позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. . 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що навіть на момент винесення рішення судом першої інстанції вже існував спір з відповідачем щодо розміру пенсії у відсотках та обмеження/необмеження її граничним розміром.
30 грудня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення та вказує, що в межах спірних правовідносин у позивача відсутні законні підстави для перерахунку.
11 січня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, в якій позивач заперечує обґрунтування та доводи відповідача. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 03 вересня 2001 року у відповідності до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 призначена та виплачується пенсія за вислугу років розмірі 90% від встановленої заробітної плати.
Позивач 27 травня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року.
Листом від 02 червня 2020 року №2600-0310-8/71862 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відмовило позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з посиланням на те, що після 13 грудня 2019 року нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не приймалися.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155, яка прийнята до ухвалення рішення Конституційним судом України від 13 грудня 2019 року, передбачено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру».
Вважаючи відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років та її виплаті із розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати без обмежень її граничного розміру протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.       
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом №1697-VІІ покладено саме на уряд, тому реалізація права на перерахунок була забезпечена саме рішенням Конституційного Суду від 13.12.2019 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії на підставі довідки Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року з 13 грудня 2019 року.
Щодо того, у якому відсотковому розмірі відносно заробітної плати підлягає перерахунок пенсії та чи підлягає зазначена пенсія перерахунку без обмеження її граничного розміру, суд першої інстанції вважав, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури. Відповідно питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок, тому суд першої інстанції у задоволенні цих позовних вимог відмовив, як передчасних. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На час призначення позивачу пенсії (2001 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися  статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ  (далі - Закон №1789-ХІІ): прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Така пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку (частина перша статті 50-1); обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина дванадцята статті 50-1); призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята статті 50-1).
До  статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ  вносилися зміни  Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI  (далі - Закон №3668-VI), унаслідок яких, наведена вище частина сімнадцята статті 50-1  Закону № 3668-VI  з 01.10.2011 стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.
14.10.2014 ухвалено новий  Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ  (далі - Закон №1697-VІІ).
Частина двадцята  статті 86 Закону № 1697-VІІ  (в первинній редакції) мала такий текст: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, первісна редакція частини двадцятої  статті 86 Закону № 1697-VІІ  та частина сімнадцята (з 01.10.2011 - вісімнадцята)  статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ  містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.
Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у т.ч. стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року. Водночас, з 15.07.2015 втратив чинність  Закон № 1789-XII  (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).
01 січня 2015 року набрав чинності  Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»  (далі - Закон № 76-VIII), яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни: частину вісімнадцяту  статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ  (діяла до 15.07.2015) викладено в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»; частину двадцяту  статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» № 1697-VІІ  (набрала чинності 15.07.2015) викладено у такій редакції: « 20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Отже, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні: жоден  закон  не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі  Закону України «Про прокуратуру»; законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України.
При цьому, Кабінет Міністрів України впродовж 2015-2019 років не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
Така бездіяльність Кабінету Міністрів України призвела до чисельних судових спорів між пенсіонерами, які отримують пенсію відповідно до  Закону України «Про прокуратуру»  та Пенсійним фондом України.
У грудні 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи  № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 та вирішив таке: визнав таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), положення частини двадцятої  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII  зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини двадцятої  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року  № 1697-VII  зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення  № 7-р(II)/2019: частина двадцята  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII  зі змінами не підлягає застосуванню з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; частина двадцята  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII  підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Тому, зазначене рішення Конституційного Суду України стало підставою для звернення пенсіонерів, які отримують пенсію відповідно до  Закону України «Про прокуратуру», за отриманням актуальних довідок про заробітну плату та згодом до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок пенсії.
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про те, що після набрання чинності  рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-(ІІ)/2019 (після 13 грудня 2019 року) нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, а тому, відсутні підстави для перерахунку пенсії, є помилковими та не доводять правомірності його дій, оскільки чинна з 13 грудня 2019 року норма частини 20  статті 86 Закону № 1697-VII  визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.
Протягом усього періоду дії норми  статті 86 Закону № 1697-VІІ, яка визначала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України.
Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі, пенсії позивача.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивач має право на перерахунок пенсії саме відповідно до  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII  з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, - 13 грудня 2019 року.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром з огляду на те, що такі вимоги є передчасними та повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок, судом першої інстанції не було враховано наступне.
Так, у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 звертався з заявою про перерахунок пенсії саме з урахуванням 90% від суми місячної заробітної плати та без обмеження максимального розміру, в чому йому було відмовлено пенсійним органом в повному обсязі. 
Позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір. 
З матеріалів справи вбачається, що як станом на момент звернення до суду з позовом, так і станом на дату розгляду даної справи судом апеляційної інстанції між позивачем і відповідачем існує спір не лише щодо здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року, а й щодо виплати пенсії за вислугою років з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмежень її граничного розміру. 
Вищевикладене підтверджується як змістом відзиву Головного управління Пенсійного Фонду України в м.Києві на апеляційну скаргу, де відповідач заперечує право позивача на здійснення перерахунку пенсійного забезпечення без обмеження граничного розміру, так і листом Головного управління Пенсійного Фонду України в м.Києві від 29.10.2020 року № 24682-25362/І-02/8-2600/20, який було долучено позивачем до апеляційної скарги.
З листа Головного управління Пенсійного Фонду України в м.Києві від 29.10.2020 року № 24682-25362/І-02/8-2600/20 вбачається, що відповідач вказує про те, що  статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, передбачено, що пенсійне забезпечення працівників прокуратури здійснюється у розмірі  60 відсотків  від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, також вказано і на те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною)  не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Вищевикладене підтверджує, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати без обмежень її граничного розміру, не є передчасними, оскільки як на момент звернення до суду з цим позовом, так і надалі відповідач заперечує право позивача на перерахунок пенсії за вислугою років з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати без обмежень її граничного розміру.
Відтак, після визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, суд першої інстанції помилково не врахував, що перерахунок пенсії не у тому відсотковому розмірі відносно заробітної плати, який було встановлено при призначенні пенсії, та з обмеженням її граничним розміром, змусить позивача повторно звертатись до суду з новим позовом, що суперечить принципу забезпечення ефективного захисту порушеного права. 
Відповідно до  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Обґрунтовуючи обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, відповідач посилається на положення абзацу 6 частини п`ятнадцятої  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.
Згідно абзацу 6 частини п`ятнадцятої  статті 86 Закону № 1697-VII  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
В той же час, зазначену норму введено  Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень дія цього  Закону  щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
Тобто, як вбачається з п. 1 та 2 Прикінцевих положень Закону України  №911-VІІІ, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.
З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не може належати, оскільки в межах спірних правовідносин має місце перерахунок пенсії, а не призначення пенсії вперше.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 360/1428/17, в якій зазначено, що дія положень  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII  щодо значення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 (пункт 2 Прикінцевих положень цього  Закону).
Враховуючи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та з 12.09.2001 року отримує пенсію за вислугою років, відтак, обмеження, передбачені дією положень вказаного  Закону від 24.12.2015 № 911-VIII, не поширюються на позивача, оскільки пенсія йому призначена до набрання ним чинності в 2016 році.
Також, матеріалами справи підтверджується, що з 12.09.2001 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років в  розмірі 90%  від суми місячного (чинного) заробітку, при цьому, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а законодавчі зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам при реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Варто розуміти, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІЇ обмеження розміру пенсії у 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, стосуються пенсій, призначених на підставі статті 86 Закону № 1697-VІЇ, і тому ці обмеження не можуть бути застосовані при перерахунку пенсії, призначеної особі на підставі ст. 50-1 Закону України  «Про прокуратуру»  від 05.11.1991р. №1789-ХII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії). 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновків про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині, з огляду на що, з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмежень її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат. Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
При цьому, зважаючи на ті обставини, що пенсійні виплати, щодо яких заявлено позовні вимоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на час звернення позивача до суду нараховані та виплачені не були, у зв`язку з чим право позивача на виплату недоплаченої частини розміру пенсії однією сумою та погашення заборгованості, що утворилася внаслідок такого перерахунку, відповідачем порушено не було, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату суми перерахунку однією сумою.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства,  суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
В межах спірних правовідносин наразі позивачем не наведено, а колегією суддів не встановлено правових підстав для наявності застосування приписів статті 382 КАС України та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у задоволенні відповідних позовних вимог, з прийняттям у відповідній частині нової постанови про їх задоволення. 
Відповідно до частини шостої  статті 139 КАС України,  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої  статті 139 КАС України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього    Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої    статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою  статті 132 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною сьомою    статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку    з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З огляду на часткове задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у суді першої та апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у загальному розмірі 1  681,60 грн.  
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року - задовольнити частково. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмежень її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмежень її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці прокуратури Офісу Генерального прокуратура №21-999зп від 19 травня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року -  залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ЄДРПОУ 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.
Повний текст виготовлено 08 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                        Л.В. Бєлова

Судді                                                                                               В.О. Аліменко, 

                                                                                                        Н.В. Безименна