ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/482/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого-судді:                                                    Чаку Є.В.
суддів:                                                                               Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.
за участю секретаря:                                                  Ковтун К.В.,      
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області  про визнання протиправним та скасування рішення, 

                                                    В С Т А Н О В И В:
ПАТ "Черкасиобленерго" звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби України у Черкаській області  про визнання протиправним та скасування рішення від 07.08.2018 року №0096671309 про застосування штрафних санкцій в сумі 252354,26 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску.
Черкаський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 15 квітня 2019 року позов задовольнив. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року зупинено апеляційне провадження у даній справі  до набрання чинності постановою у справі №2340/4157/18 та № 826/3106/18.
03 березня 2021 року до суду від Головного управління державної податкової служби України у Черкаській області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року поновлено провадження у справі.
17 березня 2021 року до суду від Головного управління ДПС України у Черкаській області надійшло клопотання про заміну відповідача та про розгляд справи без їх участі.
Так, відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби»  Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаської області приєднано до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області.    
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання апелянта та заміни Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаської області на Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату чи про розгляд справи за участі представників сторін  до суду не надходило.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2018 року податковим органом Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0096671309, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 207259,87 грн. за період з 21.09.2017 року до 06.08.2018 року та нараховано пеню у розмірі 45094,39 грн., всього на суму 252354,26 грн.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про те, що у межах спірних відносин постанова господарського суду про визнання позивача банкрутом відсутня, справа про його банкрутство порушена до набрання чинності  Законом 2343-XII в новій редакції, а відтак застосуванню підлягає цей закон в редакції до 19 січня 2013 року, тобто прийняття рішення про визначення штрафних санкцій та пені є протиправним та підлягає скасуванню.
З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Статтею 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування" встановлено, що на суму недоїмки нараховується   пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 статті 11 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування" передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому, факт несвоєчасної сплати єдиного внеску, підстави та порядок застосування штрафу та пені, їх розрахунок не є спірним в межах цих правовідносин, відтак порушення позивачем вимог   Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування" не спростовано.
Протиправність спірного рішення податкового органу позивач доводить тією обставиною, що ПАТ "Черкасиобленерго" перебуває у процесі банкрутства.
Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 травня 2004 року у справі №01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "Черкасиобленерго" (згодом ПАТ "Черкасиобленерго"), одночасно із прийняттям якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а відтак, за положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII, які діяли на час введення мораторію, штраф та пеня за неналежне виконання податкових зобов`язань застосовуються.
19 січня 2013 року набрав чинності  Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»  (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2342-ХІІ викладено в новій редакції. Пунктом 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI (цим пунктом розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI доповнено згідно із  Законом України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI) встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму в  Законі № 2343-ХІІ  у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, регулювалися нормами статей 1 і 12. Так, згідно з абзацом двадцять четвертим  статті 1 цього Закону  мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої  статті 12 цього ж Закону  протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
  Після 19 січня 2013 року правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів регулювався  статтею 19 Закону № 2343-ХІІ  (у редакції  Закону № 4212-VI).
Згідно з положеннями частин першої, другої цієї статті мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
  Абзацами третім, четвертим частини третьої  статті 19 Закону № 2343-ХІІ  (у редакції  Закону № 4212-VI) встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
У постанові від 16.09.2020 року (справа № 826/3106/18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що застосування до ПАТ «Черкасиобленерго» штрафних санкцій та нарахування пені є правомірним, а відтак правові підстави для скасування рішення від 07.08.2018 року №0096671309 про застосування штрафних санкцій в сумі 252354,26 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску - відсутні.
Суд першої інстанції неправильно застосував норму абзацу четвертого частини четвертої  статті 12 Закону № 2343-ХІІ  (у редакції, чинній до 19 січня 2013 року) та дійшов  неправильного висновку щодо прав і обов`язків сторін у цій адміністративній справі.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          В.В. Файдюк

                                                                                                            Є.І.Мєзєнцев