УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/843/20 Головуючий у 1-й інст. Лівочка  Л. І. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       08 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Трояновської Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 275/843/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 січня 2021 року, ухвалене суддею Лівочка Л.І. в смт Брусилів
встановив: 
Позивач у вересні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла у зв`язку з невиконанням вимог договору б/н, укладеного між сторонами 14.08.2007, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, виникла заборгованість в розмірі 14119,91 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 5628,53 грн та заборгованості за відсотками в сумі 8491,38 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням  Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.08.2007 в сумі 5628,53 грн. та 2102 грн судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками скасувати  та ухвалити у цій частині нове судове рішення – яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк надав відповідачці кредит, який остання не повернула, а тому підстав для відмови у стягненні заборгованості за відсотками не було, оскільки позивач мав право їх нараховувати за користування кредитними коштами. Крім того, судом ретельно не досліджені докази у справі, оскільки в заяві позичальника від 14.08.2007 зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 7% на місяць. Тобто сторонами при укладенні Кредитного договору було досягнуто згоди щодо розміру відсоткової ставки, а тому підстав для відмови у задоволенні даних вимог у суду не було. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 14 серпня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом було зменшено до 5700 грн (а.с.12).
Відповідно до ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1055 ЦК України  передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ч.1 ст. 638 ЦК України  закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.  Крім того, у даній заяві зазначена сума кредитного ліміту – 6000 грн; базова процентна ставка – 36% із розрахунку 360 днів на рік (тобто 3% на місяці); строк дії кредитного ліміту – відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості – щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.13 зворот). 
Тобто долучена до матеріалів справи заява, яка підписана сторонами, свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо відсоткової ставки, яка визначена у розмірі 3% на місць (36% на рік), а не в розмірі 7% на місяць, як стверджує представник позивача в апеляційній скарзі. 
Крім того, Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с.32-39).
Також до позовної заяви була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 6000 грн до 5700 грн (а.с.12) та довідка про видачу кредитної картки за договором №4149605368590360, строк дії якої визначено до 31 серпня 2011 року (а.с.11).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, не врахувавши вищевказані обставини справи. 
Проте вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України  і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом позичальник зобов`язаний повернути суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Із матеріалів справи убачається, що строк дії кредитної картки, виданої на ім`я  ОСОБА_1 , визначено - до 31 серпня 2011 року.Тобто строк кредитування закінчився 31 серпня 2011 року, а тому з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і банк має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України.
Проте, за змістом позовної заяви вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит, відповідно до ст.625 ЦК України, починаючи з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2020 року Банком не заявлені. 
З урахуванням вищевикладеного,з відповідача на користь банку, підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 28 серпня 2007 року по 31 серпня 2011 року (в межах строку кредитування, що складає 1088 днів) в сумі 503,32 грн. (5628,53х3%:365х1088=503,32) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти вимог про стягнення відсотків необхідно відмовити.
За таких обставин, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 5628,53 грн. до 6131,85 грн. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити.
Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 січня 2021 року  в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 14.08.2007 змінити, збільшивши розмір заборгованості з 5628,53 грн. до 6131,85 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий                                               Судді