УХВАЛА

08 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа № 914/2618/16

Верховний суд у складі суддів палати ля розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду:
Васьковського О.В. - головуючого, Банаська О.О., Білоуса В.В., Жукова С.В., Огородніка   К.М., Пєскова В.Г., Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г.

за участі помічника судді Гріщенко О.В. (за дорученням судді)
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк"
на постанову Західного апеляційного господарського суду (головуючий - Мирутенко О.Л., судді:   Данко   Л.С., Плотніцький Б.Д.)   від 27.07.2020
за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
до відповідачів: 1) Арбітражного керуючого Струця Миколи Петровича,
                       2) Української Універсальної біржі "Капітал", 
        3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалькон Агро Груп", 
              4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн", 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторія Олександрівна, 
про визнання недійсними: результатів аукціону, договору купівлі-продажу майна, свідоцтва; скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна; зобов`язання передати (повернути) майно
у межах справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Профстоун"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн"
про визнання банкрутом.

Учасники справи:
представник позивача - Гижко О.Л., адвокат, Будниченко О.В., адвокат, Лазовський О.В., адвокат, Саковець А.О. адвокат,
представник відповідача 1 - Струць М.П., ліквідатор ТОВ "Протеїн-Продакшн",
представник відповідача 2 - не з`явився, 
представник відповідача 3 - Степанова Н.В., адвокат,
представник відповідача 4 - Струць М.П., ліквідатор, 
представник третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:
1.          30.11.2020 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду   від 27.07.2020 у справі №   914/2618/16.
2.          Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на постанову Західного апеляційного господарського суду   від 27.07.2020 у справі №   914/2618/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.
3.          Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2021 вирішено передати справу №   914/2618/16 на розгляд Верховного суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 03.03.2021 справу №   914/2618/16 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.04.2021.
4.          Здійснюючи розгляд справи в судовому засіданні 01.04.2021, Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство розглянув подані у справі клопотання та вирішив відповідні процесуальні питання.
5.          01.04.2021 скаржник подав клопотання про надання дозволу на трансляцію судових засідань у цій справі у Верховному Суді (Касаційному господарському суді) із забезпеченням трансляції судових засідань технічними засобами Верховного Суду.
Суд, розглянувши це клопотання в судовому засіданні 01.04.2021, відмовив у його задоволенні з огляду на звернення скаржника з цим клопотанням в день судового засідання - без дотримання заявником встановленого строку (три робочих дні до проведення судового засідання) для направлення на електронну адресу Державного підприємства "Інформаційні судові системи" заявки на підключення відеотрансляції судового засідання (частини перша та шоста статті 8 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, стаття 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", лист Державної судової адміністрації України №15-1924/16 від 14.03.2016) та за відсутності технічної можливості проведення онлайн трансляції без заявки до Державного підприємства "Інформаційні судові системи" на підключення відеотрансляції судового засідання 
6.          Також Суд відхилив в судовому засіданні 01.04.2021 подане скаржником до 01.04.2021 клопотання про залучення Кабінету Міністрів України до участі у цій справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача, оскільки вимога скаржника про залучення на стадії касаційного провадження нового учасника провадження у справі - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача, суперечить визначеному законом (статтею 130 ГПК України) порядку залучення такого учасника до участі у справі, відповідно до якого залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору здійснюється на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, в той час як при здійсненні касаційного перегляду справи суд не уповноважений на вчинення таких дій.
7.          Крім цього Суд відхилив в судовому засіданні 01.04.2021 подане скаржником до Суду 01.04.2021 клопотання про залучення до участі у цій справі Офісу Генерального прокурора, як таке, що суперечить положенням статті 53 ГПК України, оскільки за змістом норм цієї статті участь прокурора у справі здійснюється за його ініціативою: шляхом звернення до суду з позовом (заявою, скаргою) або із заявою про вступ у справу; тоді як інші учасники провадження у справі, а також суд позбавлені процесуальної ініціативи ставити та порушувати питання про залучення прокурора у справі.
8.          01.04.2021 Публічне акціонерне товариство ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" також подало клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Розглянувши це клопотання Позивача в судових засіданнях 01.04.2021 та 08.04.2021, Суд дійшов висновку про його часткове задоволення, у зв`язку із чим зазначає про таке.
9.          Під час підготовки справи до розгляду, ознайомившись з матеріалами справи та касаційною скаргою, Суд встановив наступне. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.11.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" (далі - Боржник) в загальному порядку відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру розпорядження майном та призначити розпорядника майна тощо.
Постановою Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 Боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Струця М.П. тощо.
10.          23.10.2019 Публічне акціонерне товариство ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Позивач) подав позов (з урахуванням уточнення та збільшення позовних вимог) про:
- визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна у ліквідаційній процедурі у межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" (далі - Відповідач -4), проведеного 27.09.2019 за адресою: м.   Кропивницький, смт. Нове, вул. Ливарна, буд. 10, оголошення та/або інформація про який була оприлюднена на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України - публікація №   62069 (далі - Аукціон);
- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного Відповідачем-4 з покупцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фалькон Агро Групп" (далі - Відповідач-3), нотаріально посвідченого 01.11.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 904 (далі - Договір-1);
- визнання недійсним свідоцтва, нотаріально посвідченого 02.11.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 904 (далі - Свідоцтво);
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №   33973868 від 02.11.2019 про державну реєстрацію права власності за Відповідачем-3 нерухомого майна на підставі акту приймання-передачі, серія та номер 907, 908, виданий 02.11.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О., договору купівлі-продажу, серія та номер 904, виданий 01.11.2019, видавник: Малогон В.О., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу, свідоцтво, серія та номер: 923, виданий 02.11.2019, видавник: Малогон В.О., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна, укладеного між Відповідачем-3 та Відповідачем-4, предметом якого було майно, реалізоване на Аукціоні (далі - Договір-2);
- зобов`язання Відповідача-3 передати/повернути Відповідачу-4 нерухоме та рухоме майно, що було реалізоване на Аукціоні;
- залучення до участі у справі як співвідповідача - Відповідача-3, замінивши неналежного відповідача -арбітражного керуючого Струця М.П. на належного - арбітражного керуючого Зубка А.М., та залучення як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни, тощо. 
Позовна заява мотивована порушеннями чинного законодавства при організації та проведенні Аукціону з продажу майна Боржника - Відповідача-4 (майнового комплексу, рухомого майна - обладнання, іншого рухомого майна), що перебуває в іпотеці у Позивача: 
-          всупереч судовому рішенню про заборону на проведення Аукціону з продажу майна Боржника, 
-          за відсутності згоди забезпеченого кредитора - Позивача, та згоди суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, 
-          з обмеженням кола учасників як потенційних покупців, 
-          зі здійсненням продажу за несправедливо заниженою ціною, не погодженою із заставним кредитором - Позивачем, що призвело до порушення прав останнього у справі про банкрутство.
11.          Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.06.2020 задоволено вимоги Позивача: визнано недійсними результати Аукціону, Договір-1, Свідоцтво; вирішено скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №   33973868 від 02.11.2019 про державну реєстрацію права власності за Відповідачем-3 нерухомого майна на підставі акту приймання-передачі, серія та номер 907, 908, виданий 02.11.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О., договір купівлі-продажу, серія та номер 904, виданий 01.11.2019, видавник: Малогон В.О., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу, свідоцтво, серія та номер: 923, виданий 02.11.2019, видавник: Малогон В.О., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу; зобов`язано Відповідача-3 передати/повернути Відповідачу-4 майно, що було реалізоване на Аукціоні та продаж якого оформлений Договором, поклавши витрати зі сплати судового збору на Відповідача-3 та Відповідача-4.
Рішення суду мотивоване порушеннями чинного законодавства при проведенні Аукціону з продажу майна Відповідача-4, що перебуває в іпотеці у Позивача, оскільки продаж майна у процедурі банкрутства відбувся в період чинності судового рішення про заборону на проведення Аукціону з відчуження майна Боржника, наслідком чого є також незаконність укладених за результатами проведення Аукціону оспорюваних договорів, видача Свідоцтва та подальша заперечувана Позивачем держава реєстрація права власності Відповідача-3 на продане майно боржника, незважаючи на те, що на момент укладення цих угод, видачі Свідоцтва та проведення Державності реєстрації права власності заходи із забезпечення, запроваджені ухвалою від 26.09.2019, були скасовані рішенням суду. 
12.          Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 задоволено апеляційні скарги арбітражного керуючого Струця М.П. та Відповідача-3, скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 11.06.2020, ухвалено нове рішення, яким відмовлено Позивачу в задоволенні вимог про визнання недійсними результатів Аукціону, Договору, Свідоцтва та скасування запису в Державному реєстрі речових прав №   33973868 щодо права власності за Відповідачем-3. 
Рішення суду мотивоване відсутністю порушень з боку організатора Аукціону під час його організації та проведенні з огляду на відсутність у організатора інформації та неможливість її отримати щодо судових рішень про заборону на відчуження майна боржника, що було предметом продажу на Аукціоні, з огляду на невчинення представниками Позивача перешкод для проведення заперечуваного Аукціону за наявності у Позивача інформації щодо судових рішень про заборону на відчуження майна боржника, та з огляду на спростування матеріалами справи інших стверджуваних Позивачем порушень: щодо недотримання терміну для подання заявок для участі на Аукціоні та щодо заниження ціни продажу майна боржника на Аукціоні, кошти від продажу якого Позивач отримав, однак не повертав ліквідатору боржника - Відповідача-4.
13.          Підставою для касаційного оскарження цього рішення апеляційного суду стало неправильне застосування положень статей 8, 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 9 Кодексу України з питань банкрутство, статей 136, 137, 235 ГПК   України, статті 129-1 Конституції України щодо негайного набрання законної сили рішенням у справі про банкрутство про забезпечення вимог кредиторів при неврахуванні, на думку скаржника, апеляційним судом:
1)          правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, від 24.05.2017 у справі № 6-640цс17, від 18.01.2017 у справі № 6-2552цс16, та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.06.2018 у справі №   543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18), щодо застосування норми права у подібних правовідносинах - щодо протиправності відчуження об`єкта нерухомості без згоди заставодержателя, під час дії арешту суду та заборони на його відчуження; 
2)          обставин справи, а саме: 
-          чинної, на момент проведення 27.09.2019 Аукціону, заборони на реалізацію майна боржника - Відповідача-4 через зупинення (ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019) дії ухвали Господарського суду Львівської області від 08.08.2019 про надання згоди ліквідатору на продаж заставного майна Відповідача-4 та про заборону вчиняти дії у справі №   914/2618/16 про банкрутство Відповідача-4 щодо проведення аукціону (-ів) з продажу та/або у будь-якій спосіб здійснювати заходи з реалізації /відчуження заставного майна Відповідача-4;
-          набрання законної сили ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 з моменту її оголошення;
-           аргументи Позивача у доповненні до відзиву на апеляційну скаргу ліквідатора Відповідача-4 про обізнаність і ліквідатора Відповідача-4, і організатора Аукціону -Відповідача-2 про ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, екземпляр якої був вручений ліквідатору Відповідача-4 нарочно - під розписку, про зміст цієї ухвали, відповідно до якої на момент проведення 27.09.2019 Аукціону була чинна заборона на реалізацію майна боржника - Відповідача-4;
-          вчинення представниками Позивача дій з перешкоджання проведення 27.09.2019 Аукціону: шляхом вручення ліквідатору Відповідача-4 ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019; шляхом намагання Позивача вручити екземпляр цієї ухвали представнику організатора Аукціону -Відповідача-2 з усним повідомленням йому про зміст цієї ухвали, проти отримання якої представник організатора Аукціону -Відповідача-2 відмовився; шляхом вчинення Позивачем дій щодо повідомлення про зміст ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та ухвали Господарського суду Львівської області від 08.08.2019 на місці проведення Аукціону, чому перешкодили працівники охорони, заблокувавши вхід до місця проведення Аукціону.  
Також підставою для касаційного оскарження цього рішення апеляційного суду стало, на думку скаржника, помилковість висновку суду про відсутність порушень в частині строку для подання заявок на участь в Аукціоні, а саме про достатність 7-миденного терміну для подання заявок на участь в Аукціоні, тоді як час для подання заявок на участь в Аукціоні фактично склав 4 робочих дні, так як з наведених судом семи днів- 2 вихідні дні (31 серпня та 01 вересня 2019 року), а один - день розміщення оголошення (29.08.2019) о 15 год 27 хв. та о 16 год 14 хв. (тобто наприкінці робочого дня розміщення оголошення), що штучно створило перешкоди для подання більшою кількістю зацікавлених осіб заявок на участь в Аукціоні задля забезпечення продажу майна боржника на Аукціоні за максимальною ціною, ураховуючи також особливості майна, виставленого на продаж - завод з переробки сої, що займає лідируючі позиції.
14.          Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятої статті 302 ГПК України, передбачає наявність виключної правової проблеми, яку містить ця справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Лише за наявності таких умов справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
15.          Звертаючись з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, скаржник вказав:
- про наявність у справі, яка розглядається, виключної правової проблеми у застосуванні положень законодавства як з питання правової природи арештів, накладених в межах інших судових проваджень, так і обмежувальних заходів щодо реалізації майна, вжитих самим судом у межах справи про банкрутство у поєднанні зі статтею 129-1 Конституції України; 
- про необхідність забезпечити розвиток права та формування єдиної правозастосовної практики щодо підготовки та проведення аукціонів (торгів) з реалізації майна боржників у ліквідаційних процедурах. 
Проте скаржник не обґрунтував, яку саме виключну правову проблему, вирішення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, містить ця справа, не зазначив норми законодавства, у правозастосуванні яких, на думку скаржника, існує правова проблема, що містить ця справа.
16.          Водночас, стосовно аргументів скаржника про застосування судами положень законодавства як з питання правової природи арештів, накладених в межах інших судових проваджень, так і обмежувальних заходів щодо реалізації майна, вжитих самим судом у межах справи про банкрутство у поєднанні зі статтею 129-1 Конституції України, Суд зазначає про наявність щодо наведених скаржником питань правових позицій, сформованих Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених в постанові від 16.10.2018 у справі № Б-50 /112-09 (щодо правової природи арештів тощо), в постанові від 13.02.2020 у справі №   50/790-43/173 (щодо обмежень, які зумовлює ухвала про вжиття заходів забезпечення позову). 
17.          Таким чином, ініціюючи питання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів наявності у справі, яка розглядається, виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, скаржник не наводить судові рішення Верховного Суду, в яких сформовано різну правову позицію при вирішенні справ з подібними правовідносинами, не наводить судове рішення щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, від якого скаржник вважає необхідним відступити, не наводить обставин, необхідних для відступу від висновків відповідно до характеру спірних правовідносин, не вказує на неоднозначність чи суперечливість таких висновків Верховного Суду, їх непослідовність чи неможливість застосування.
А тому, через незазначення скаржником у цій справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України з мотивів, наведених скаржником.
18.          Поряд з викладеним Суд дійшов висновку про наявність інших підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку із чим зазначає про таке. 
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина шоста статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. 
Європейський суд з прав людини пов`язує дотримання принципу правової визначеності із забезпеченням єдності судової практики. Однак суд не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон під час проведення реформ або запровадження покращень. Разом з тим наявність глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх усе ж таки призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.
При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, беруться до уваги такі чинники: 1) існування "глибоких та довгострокових розходжень" у відповідній судовій практиці національних судів; 2) наявність у національному законодавстві механізмів подолання таких розбіжностей; 3) фактичне запровадження механізмів подолання розбіжностей і, якщо так, то 4) ефективність таких механізмів.
Отже, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, процесуальним законодавством (наприклад, частиною третьою статті 302 ГПК України) передбачено, зокрема, можливість передачі Верховним Судом, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, справи на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
19.          Верховний Суд України, переглядаючи судові рішення, ухвалені за результатами розгляду спорів про визнання недійсними правочинів про відчуження майна з підстав невідповідності цих правочинів Закону через застосовані щодо майна обмеження на його відчуження (за рішенням суду про арешт, про забезпечення позову тощо) у постановах 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, від 24.05.2017 у справі № 6-640цс17, від 18.01.2017 у справі №   6-2552цс16 (на неврахування висновків у яких апеляційним судом у цій справі вказав скаржник) дійшов висновку та сформував правову позицію, відповідно до якої недодержання сторонами під час вчинення оспорюваного правочину з відчуження майна вимог закону, а саме вчинення оспорюваного правочину в період чинності застосованих судом обмежень на відчуження майна (за рішенням суду про забезпечення позову, про арешт) є підставою, зокрема для визнання недійсним оспорюваного правочину (договорів).
При цьому Верховний Суд України виходив з того, що той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо. 
20.          Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №   543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18), яка, пославшись на аналогічні правові висновки в ухвалі Верховного Суду України від 10.03.2011 у справі № 6-2773св08, не вбачала підстав для відступу від цих висновків.
21.          Разом з тим Суд зазначає, що на відміну від правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №   543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18), аналогічна правова позиція Верховного Суду України у вирішенні спору у подібних правовідносинах (у постановах 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, від 24.05.2017 у справі № 6-640цс17, від 18.01.2017 у справі № 6-2552цс16) сформована з урахуванням обставин достеменної обізнаності відчужувача майна за оспорюваним правочином (договорами) про встановлену судом заборону відчужувати майно.
22.          Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №   543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18), не зважуючи на те, чи був обізнаний відчужувач про існування ухвали про забезпечення позову та відповідну заборону відчуження належного йому майна (тоді як цей аргумент був однією із підстав для касаційного оскарження судових рішень у наведеній справі), погодилась із рішеннями судів в оскаржуваних рішеннях про визнання недійсними оспорюваних договорів про відчуження майна з підстав недотримання при вчиненні оспорюваних правочинів вимог Закону через установлені в іншій справі ухвалою суду про забезпечення позову обмеження щодо відчуження майна, яке стало предметом продажу за оспорюваними угодами, дійшовши при цьому висновку (який аналогічний висновку Верховного Суду України у згаданих справах), що не має правового значення той факт, що на момент укладення спірних договорів ухвала судді про забезпечення позову ще не перебувала на виконанні органів державної виконавчої та реєстраційної служб, оскільки за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи. 
23.          Водночас Суд вважає за необхідне відступити від цього висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норм процесуального Закону, якими як у цивільному процесі (статті 151-153 Цивільного процесуального кодексу України), так і господарському процесі (статті 136, 137, 140, 144 ГПК України) аналогічно врегульований порядок вжиття судом заходів забезпечення позову та порядок виконання ухвали про забезпечення позову, з огляду на таке. 
24.          Відповідно до частини другої статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 137 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частинами першою, третьою, четвертою, восьмою, дев`ятою статті 140 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.
25.          Отже за змістом статей 136, 137, 140, 144 ГПК України встановлені особливості вирішення судом питання про забезпечення позову (не пізніше двох днів з дня її надходження та, як правило, без повідомлення учасників справи), порядку виконання відповідної ухвали (негайно з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження) та доведення інформації про її ухвалення та зміст до відома учасників у справі та інших осіб, яких стосується рішення про забезпечення позову (негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів).
26.          Водночас Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок надання судовому рішенню публічного характеру.
Відповідно до статті 1 цього Закону ним регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. 
Частинами першою та другою статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.
Згідно зі статтею 5 цього Закону судові рішення, внесені до Реєстру, можуть офіційно опубліковуватися у друкованих виданнях. 
Судові рішення вважаються офіційно опублікованими за умови посвідчення органом, який забезпечує ведення Реєстру, відповідності судових рішень оригіналам або електронним копіям судових рішень, внесених до Реєстру. 
Судові рішення можуть офіційно опубліковуватися в скороченому обсязі, якщо це виправдано метою видання. 
Офіційне опублікування судових рішень повинно відповідати вимогам, встановленим статтею 7 цього Закону. 
27.          Отже, у разі, якщо правочин з відчуження майна був вчинений відчужувачем після винесення ухвали про забезпечення позову (яка набирає законної з моменту її підписання (стаття 235 ГПК України) та підлягає негайному виконанню) стосовно майна, яке стало предметом відповідного правочину, однак відчужувач не був залучений та/або повідомлений про розгляді відповідної заяви - про забезпечення позову (арешт/заборону на вчинення дій з відчуження цього майна), не отримував ухвалу про забезпечення позову, будь-яким іншим встановленим законом способом не був повідомлений про цю ухвалу та/або її зміст, за умови, що цю ухвалу на час вчинення правочину не було опубліковано відповідно до наведеного Законом України "Про доступ до судових рішень" порядку, відповідні обставини необізнаності відчужувача про застосовані судом обмеження щодо майна виключають вину та відповідальність цієї особи за невиконання ухвали про забезпечення позову у розумінні частини четвертої статті 144 ГПК України.
А тому мають значення і при застосуванні інших пов`язаних з цим негативних наслідків (для відчужувача тощо), зокрема при вирішенні спору про визнання недійсним правочину (договору) з відчуження майна, забороненого судом до обігу.
28.          Наведений підхід у вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, має особливе значення та є виправданим, зокрема при вирішенні спорів про визнання недійсними торгів (аукціону) з продажу (реалізації) майна боржника у справі про банкрутство з огляду на встановлені Законом (Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) , Кодексом України з процедур банкрутства) особливості процедури відчуження майна боржника в ліквідаційній у справі про банкрутство, що зумовлюють і особливості заперечення відповідних торгів (аукціону) з продажу (реалізації) майна боржника, які полягають у наступному.
29.          Закон про банкрутство (чинний на час проведення оспорюваного у цій справі Аукціону) в статті 49 встановлював загальне правило, відповідно до якого продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. 
Процедура підготовки, організації та проведення продажу майна боржника на торгах у формі аукціону деталізована в нормах розділу ІV Закону про банкрутство.
Отже, правова природа процедури реалізації майна на торгах у формі аукціону в межах провадження у справі про банкрутство полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - переможця торгів (аукціону), невід`ємною і завершальною стадією якої є оформлення результатів такого продажу договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. 
30.          Підстави та порядок для визнання недійсними результатів аукціону в межах провадження у справі про банкрутство регламентовані положеннями Закону про банкрутство.
Згідно із частиною 3 статті 55 цього Закону результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Наслідком визнання недійсними результатів аукціону є визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.
Наведений висновок також ґрунтується на нормах Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за змістом положень якого: статті 203, частини першої статті 215 (щодо необхідності додержання загальних вимог для чинності правочину та щодо загальних підстав недійсності правочину) та частини четвертої статті 656 ЦК   України (щодо застосування загальних положень про купівлю-продаж до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах)); заперечення результатів проведення аукціону з відчуження майна боржника є запереченням правочину з відчуження цього майна, а порядок та передумови для заявлення цих вимог у справі про банкрутство визначені нормами Закону про банкрутство (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №   Б-39/64-10).
31.          Законодавець у частині четвертій статті 10 та в статті 20 Закону про банкрутство (за правилами якого проводився та заперечується оспорюваний Аукціон) розмежував підстави і передумови для вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником, а тому угода боржника у справі про банкрутство може бути визнана недійсною не лише за спеціальних підстав для визнання недійсною угоди боржника у справі про банкрутство, передбачених статтею 20 Закону про банкрутство, а й за загальних підстав недійсності правочину, визначених цивільним законодавством України (Правова позиція Верховного Суду, викладена в пункті 23 постанови від 15.05.2018 у справі №   Б-39/64-10 та в пункті 10.4 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі №   10/5026/995/2012).
32.          Отже, при розгляді заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута судом повинні бути досліджені обставини порядку його організації та проведення, як того вимагають розділи ІІІ, IV Закону про банкрутство. А до предмету доказування недійсності результатів аукціону входять встановлення обставин недотримання ліквідатором та організатором аукціону вимог, які ставляться Законом про банкрутство до його проведення, зокрема, щодо порядку отримання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення (стаття 42); щодо особливостей укладення договору на аукціоні (стаття 50); щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (статті 58, 59); допуску до участі в аукціоні (стаття 61); допуску до місця проведення аукціону (стаття 63); порядку проведення аукціону (статті 64-68). 
Порушення порядку організації будь-якого із названих етапів, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Отже, вирішуючи спір щодо визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з таких етапів. 
(Правова позиція Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 12.11.2019 у справі №   911/3848/15).
33.          В контексті процедури організації проведення аукціону з продажу майна боржника Суд також зазначає, що відповідно до статті 51 Закону про банкрутство після оприлюднення оголошення про проведення аукціону організатор може відмовитися від договору лише у випадку, коли проведення аукціону стало неможливим з причин, за які організатор аукціону не відповідає.
Статтею 54 цього Закону визначена процедура та строки скасування аукціону, відповідно до яких організатор аукціону має право відмовитися від проведення аукціону не пізніше ніж за десять днів до його початку з негайним розміщенням повідомлення про це в друкованих засобах масової інформації, в яких публікувалося оголошення про проведення аукціону, із зазначенням причин.
Повідомлення про скасування аукціону не пізніше ніж наступного дня після прийняття відповідного рішення надсилається організатором усім особам, що подали заяву про участь в аукціоні.
34.          Таким чином, оскільки підготовка, організація та реалізація/відчуження майна боржника у ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство є процесом, триваючим у часі, відбувається у декілька стадій, які хоча і взаємопов`язані, але, як правило, відмежовані, одна від одної у часі, а тому за формою (процедурою) не може ототожнюватись з відчуженням майна, що здійснюється поза межами вказаної процедури - за правилами ЦК України (шляхом вчинення правочину з укладенням договору тощо). 
У зв`язку із цим наявність/виникнення заборони (судової) на відчуження майна боржника на будь-якому із етапів реалізації майна у ліквідаційній процедурі боржника у справі про банкрутство, порядок її застосування, спосіб (належність) доведення та факт обізнаності про неї, зокрема учасниками аукціону з продажу майна боржника, впливає на законність всієї процедури реалізації майна боржника та має значення, зокрема при вирішенні спорів про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство та при запереченні відповідних правочинів.
35.          Відповідно до частини 4 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Положеннями частин 1, 3, 4 статті 303 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.
36.          З огляду на викладене, враховуючи висновок щодо необхідності відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, Суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
УХВАЛИВ:
Справу № 914/2618/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до арбітражного керуючого Струця Миколи Петровича, Української Універсальної біржі "Капітал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалькон Агро Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторія Олександрівна, про визнання недійсними: результатів аукціону, договору купівлі-продажу майна, свідоцтва; скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна; зобов`язання передати (повернути) майно у межах справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Профстоун" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" про визнання банкрутом передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О.В. Васьковський 
Судді                                                                                          О.О. Банасько 
В.В. Білоус
С.В. Жуков
К.М. Огороднік
В.Г. Пєсков
В.Я. Погребняк
                                                                                          Н.Г. Ткаченко