ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року
м. Харків

Справа № 643/4873/20
Провадження № 22-ц/818/1532/21 

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,
суддів        Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
відповідач -  ОСОБА_3 , 
третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алтуніна Тетяна Петрівна 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року, постановлену суддею Букреєвим І. А., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алтуніна Тетяна Петрівна про розірвання спадкового договору, 
ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила розірвати спадковий договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , посвідчений 20.06.2018 приватним нотаріусом ХМНО Алтуніною Т.П., р. № 919.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року провадження у справі закрито з підстав передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не вірно застосовано норми матеріального права та не дотримано норми процесуального права.

Для вирішення даного питання судом першої інстанції необхідно було керуватись положеннями ст. ст. 55, 251 ЦПК України.

Суд першої інстанції не зупинивши провадження у справі, закривши його не дочекавшись спливу 6-ти місячного строку, позбавив спадкоємців права на захист своїх інтересів.

Твердження про припинення відносин між відчужувачем та набувачем у зв`язку зі смертю відчужувача не відповідає дійсності, оскільки договором передбачені зобов`язання які повинні були бути виконані набувачами після його смерті. Таким чином, судом помилково було зроблено висновок про припинення правовідносин у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 та помилково зроблено висновок про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить ухвалу залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що виконання зобов`язань, зазначених у спадковому договорі, покладається саме на його сторони, а відтак виконання зобов`язань у спадковому договорі нерозривно пов`язані із його сторонами, дійшов висновку, що в даному випадку спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а тому з застосував положеня п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, 

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Позивачка звернулась до суду 27.03.2020. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до позовної заяви спірними є правовідносини, що виникли з приводу розірвання спадкового договору, укладеного між ОСОБА_1 , як відчужувачем майна та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як набувачами майна.

За правилами п. 7 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 28 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК.
Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК).
Відповідно до статті 1308 ЦК спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1307 ЦК України заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним.

Незважаючи на структурне розміщення у книзі 6 ЦК «Спадкове право», цей договір не опосередковує спадкових правовідносин.
Спадковий договір не може розглядатися як самостійний вид спадкування, оскільки відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ця норма має імперативний характер. За таких обставин Верховний Суд України надав роз`яснення, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку (п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7). До спадкового договору не застосовуються норми спадкового права внаслідок відсутності юридичного складу спадкового правонаступництва.

Враховуючи відсутність відносин спадкування при переході права власності на майно, що складає предмет спадкового договору, набувач не зобов`язаний задовольняти претензії кредиторів відчужувача. Такий обов`язок покладено законом виключно на спадкоємців померлого власника як універсальних правонаступників (ст. 1282 ЦК).
Спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобов`язального, а не спадкового права. 

У ст. 1302 ЦК закріплена модель одностороннього договору, оскільки обов`язки за цим договором має лише одна сторона — набувач. Відчужувач не зобов`язаний вчиняти будь-які дії, оскільки перехід права власності на його майно здійснюється «автоматично» в разі смерті.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Оскільки до спріних правовідносинах правонаступництво не допускається, підстав для скасування ухвали відсутні. 

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – залишенню без змін.

Керуючись ст. 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 

Судді:                                                                                           І.В. Бурлака

                                                                              В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.