СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р.                                                                         Справа № 922/3436/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя              Здоровко Л.М., суддя  Лакіза В.В., 
при секретарі Голозубовій О.І.,
за участю представників сторін: 
від позивача – Стриж Л.А. – на підставі Ордеру Серії АХ № 1044711 від 23.03.2021р.;
від відповідача – Орлов О.О. – на підставі договору про надання правничої допомоги від 28.10.2020р. №28-З-Г-20, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків, (вх. №659 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 (суддя Сальнікова Г.І., ухвалене в м.Харків о 14:21год., дата складення повного тексту – 05.02.2021р.) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", м.Харків, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків, 
про стягнення 420000,00грн.,

ВСТАНОВИЛА:

26.10.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", в якому просило суд стягнути штраф у розмірі 420000,00грн. за порушення пункту 6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р. - не повідомлення про наявні претензії з боку третіх осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.12.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" та Акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" було укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0, відповідно до умов якого кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язався на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8400000,00грн., зі зменшенням ліміту кредитування згідно з пунктом 1.2 цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних в порядку, визначеному даним договором. 
Доданим до позовної заяви меморіальним ордером № 38949 від 06.12.2019р. підтверджується той факт, що первісний кредитор виконав зобов`язання з надання кредиту: перерахував на належний відповідачу поточний рахунок грошові кошти в сумі 8326130,12грн. 
Розділом 6 договору сторони погодили обов`язки позичальника, зокрема, позичальник, зобов`язався повідомити кредитора протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей про претензії та позови з боку третіх осіб до позичальника, якщо їх сума перевищує 10 (десять) процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1. цього договору, з наданням за вимогою кредитора всіх необхідних документів (частина 3 пункту 6.8 кредитного договору)
В подальшому, 26.06.2020р. між Акціонерним товариством "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Стаксель" було укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору (вартість відступлених прав) та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника, іпотекодавця (Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест"), та поручителя - громадянки України ОСОБА_1 за кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р.
Пунктом 3.1 договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що за відступлення права вимоги, в обсязі, встановленому пунктом 1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9238656,49 грн. 
Доданим до позовної заяви платіжним дорученням №1 від 26.06.2020р. підтверджується факт виконання новим кредитором пункту 3.1. договору про відступлення права вимоги.
Таким чином, 26.06.2020р. позивач набув права вимоги погашення заборгованості за кредитним договором, права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань за кредитним договором.
Разом з тим, як зазначав позивач, з даних, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, йому стало відомо про наявність ухвали господарського суду Харківської області від 21.08.20200р. у справі № 922/3369/19 в якій суд, серед іншого, вказав про те, що 19.08.2020р. на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бітекс" про стягнення боргу з солідарних боржників, в якій заявник просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суму вимог кредиторів, визнану ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2019р. в розмірі 7446641,93грн.
Наведені обставини, на думку позивача, вказують на те, що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" в порушення пункту 6.8. кредитного договору не було повідомлено кредитора (позивача) у встановлений пунктом 6.8 кредитного договору строк про наявні претензії до нього з боку ТОВ “Бітекс”, а тому враховуючи що сума до відшкодування складає набагато більше ніж 10 (десять) процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1. кредитного договору, відповідачем було грубо порушено пункт 6.8. кредитного договору.
Враховуючи те, що за відповідне порушення кредитним договором передбачено штраф у розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 420000,00 грн, в порядку пункту 9.2. кредитного договору. 
Також, в позовній заяві позивачем було викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 6300,00грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00грн.
У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 07.12.2020р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.
Зокрема, відповідач з посиланням на положення частини 6 статті 12, частини 3 статей 169,170 Господарського процесуального кодексу України зазначав про те, що положеннями ГПК під час розгляду справ про банкрутство не передбачено направлення учасникам справи поданих заяв, що подані не по суті справи.
Як стверджував відповідач, ані вказана заява ані ухвала господарського суду Харківської області від 21.08.2020 по справі №922/3369/19 на його адресу не надсилалась, отже враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України, та ухвалу господарського суду Харківської області від 21.08.2020 по справі №922/3369/19, якою було відкладено вирішення питання щодо прийняття до розгляду заяви ТОВ “Бітекс” від 19.08.2020р. про стягнення боргу солідарних боржників, на думку відповідача, у нього не виникло будь-якого обов`язку повідомляти кредитора, відповідно до п. 6.8 кредитного договору.
Крім того, відповідач просив суд, у разі, якщо суд дійде до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, в порядку статі 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафних санкцій до 100,00грн. посилаючись на те, що на даний час у господарському суді Харківської області знаходяться вісім справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення неустойки на загальну суму 6192370,25грн. за наявністю кредитного зобов`язання позичальника у розмірі 0,00грн., що свідчить про те, що зазначена штрафна санкція спрямована на отримання кредитором невиправданих додаткових прибутків, що суперечить висновкам викладеним в рішенні Конституційного Суду №7-рп/2013 від 11.07.2013р.
21.12.2020р. позивачем подано до господарського суду Харківської області заяву про стягнення витрат на правову допомогу (вх.№298280), в якій просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи №922/3436/20 відповідно до угоди про надання правової допомоги від 28.12.2019р. №2812 в сумі 24000,00грн. 
11.01.2021р. відповідачем подано до господарського суду Харківської області клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (вх. №287), в якому просив суд зменшити розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод “Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" - штраф за порушення п. 6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 - не повідомлення про наявні претензії з боку третіх осіб у розмірі в розмірі 420000,00 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 6300,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 24000,00 грн.
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що відповідачем в порушення пункту 6.8 кредитного договору, не було повідомлено позивача (який є новим кредитором за кредитним договором на підставі договору про уступку права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020р.) у встановленому даним пунктом кредитного договору порядку про наявні претензії до позичальника з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Бітекс" щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суми вимог кредиторів, визнаної ухвалою господарського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року у справі №922/3369/19 в розмірі 7446641,93грн.
Місцевим господарським судом було відхилено як безпідставні доводи відповідача про те, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено направлення поданих в межах справ про банкрутство заяв на адресу учасників провадження у справі про банкрутство. Крім того, судом було зазначено про те, що відповідач є кредитором у справі про банкрутство № 922/3369/19 Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг", отже, мав бути обізнаним про подану в межах цієї ж справи заяву про стягнення з нього 7446641,92грн.
Отже, наведені обставини, на думку суду, відповідно до пункту 9.2 кредитного договору свідчать про наявність підстав для нарахування позичальнику штрафу в розмірі 5% від суми кредиту, вказаної у пункті 1.1 договору, та відповідно про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про зменшення заявленої суми штрафу, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не доведено наявності виключних обставин для зменшення штрафних санкцій, а саме: не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та відсутності на рахунку ТОВ "Завод "Будінвест" коштів, необхідних для проведення розрахунків з позивачем. Крім того, зменшення штрафу до 100,00грн., за висновком суду не узгоджується з приписами статті 551 Цивільного кодексу України та статті 223 Господарського кодексу України щодо урахування інтересів кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій), оскільки таким чином відповідач майже повністю звільняється від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань. 
Господарським судом першої інстанції також було зазначено про те, що рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р., на яке посилається відповідач не може бути застосовано до спірних правовідносин, а постанови Верховного Суду, на які посилається відповідач, стосуються інших підстав та предмету спору.
Задовольняючи заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу місцевий господарський суд виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), з урахуванням конкретних обставин даної справи, дійшов висновку про те, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24000,00грн. підтверджені належними доказами, є повністю співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію розумності їхнього розміру.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим сторонам в обґрунтування своїх вимог та заперечень доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт зазначає, що в якості порушення вимог пункту 6.8 кредитного договору позивач при зверненні до суду з відповідним позовом посилався на наявність поданої в межах справи №922/3369/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" заяви про стягнення з відповідача грошових коштів.
Так, у вказаній заяві заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бітекс" просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суму вимог кредиторів, визнану ухвалою господарського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року в розмірі 7446641,93грн.
Апелянт зауважує, що за своєю правовою природою позов - це документ, який пред`являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та містить вимогу про примусовий захист порушеного права чи інтересу. А претензією ж є документ, який містить вимогу кредитора до боржника про добровільне врегулювання спору, пов`язаного з порушенням прав кредитора.
Проте, ані претензія, ані позов з вищезазначених підстав до відповідача з боку третіх осіб не пред`являлись, а подана в межах справи про банкрутство заява за формою та змістом не відповідає ані позову ані претензії.
Більш того, апелянт вважає, що для встановлення факту правопорушення, у тому числі факту порушення умов кредитного договору, позивачу було необхідно довести яким чином відбулось порушення та дату його вчинення, час коли відповідач дізнався про наявність заяви та протягом якого часу був зобов`язаний вчинити певні дії (повідомити позивача в порядку пункту 6.8. кредитного договору). Проте, вказані обставини не були доведені позивачем та не досліджувались місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення.
З огляду на вищевикладене, апелянт наголошує на відсутності обставин, які б свідчили про порушення відповідачем умов пункту 6.8. кредитного договору.
Апелянт також не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення заявленої суми штрафу до 100,00грн., посилаючись на правовий висновок викладений у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013р., відповідно до якого наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Окрім викладеного, на думку апелянта, розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлених до стягнення позивачем є недоведеним, занадто завищеним та таким, що не відповідає критеріям обґрунтованості, співмірності та розумності, у зв`язку із чим, підлягає зменшенню до 1000,00грн.
Скаржник звертає увагу суду на те, що до господарського суду Харківської області представником позивача було заявлено 8 однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одних і тих самих договорів, отже, за наявності викладених обставин реальний обсяг наданих адвокатом позивача послуг, витраченого адвокатом часу на роботу над даною справою не відповідає обсягу зазначеному в документах, які подані позивачем для відшкодування витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2021р. залишено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.
12.03.2021р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору (вх.№3010).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021р. у справі № 922/3436/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20; встановлено позивачу у справі строк до 29.03.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 05.04.2021р. 
23.03.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 3512), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 залишити без змін.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду яке відбулось 05.04.2021р. оголошено протокольну перерву до 26.04.2021р. 
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду яке відбулось 26.04.2021р. оголошено протокольну перерву до 17.05.2021р. 

Після оголошеної перерви судове засіданні продовжено 17.05.2021р., представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що сторони з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 06.12.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (надалі - позичальник) та Акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" (надалі - кредитор) було укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0 (надалі - кредитний договір т.1 а.с.9-14), відповідно до умов якого кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8400000,00грн., зі зменшенням ліміту кредитування згідно з пунктом 1.2 цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних в порядку, визначеному даним договором (пункт 1.1. кредитного договору).
Погашення кредиту здійснюється згідно з графіком визначеним пунктом 1.2. кредитного договору.
Відповідно до пункту 3.1. кредитного договору, кредитні кошти призначені для рефінансування заборгованості за кредитними договорами №2018/ЮКР/0 від 05.03.2018р., №6818/ЮКР/ від 27.04.2018р., №6619/ЮКР/0 від 16.04.2019р., укладені між АТ "АБ "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг".
Видача кредиту здійснюється шляхом перерахування всієї суми кредиту або його окремої частини на поточний рахунок позичальника. 
Згідно пункту 5.1. кредитного договору кредитор зобов`язується, за умови виконання позичальником умов та положень цього договору відкрити позичковий рахунок IBAN № НОМЕР_1 та надати позичальнику кредитні кошти в сумі та на строк, обумовлені цим договором, шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника чи шляхом перерахування коштів за реквізитами, вказаними в заяві позичальника про видачу кредитних коштів.
Наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру №38949 від 06.12.2019р. підтверджується факт виконання кредитором взятих на себе зобов`язань за кредитним договором в частині перерахування на поточний рахунок позичальника грошових коштів в сумі 8326130,12грн. (т.1 а.с.15).

Розділом 6 кредитного договору сторони погодили обов`язки позичальника.
Зокрема, відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати кредитору окремо від встановленої процентної ставки за користування кредитом штрафні санкції, передбачені розділом 9 даного договору, за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим договором. 
Пунктом 6.8 кредитного договору сторони погодили обов`язок позичальника повідомити кредитора протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей про претензії та позови з боку третіх осіб до позичальника, якщо їх сума перевищує 10 процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 цього договору, з наданням за вимогою кредитора всіх необхідних документів.
Відповідно до частини другої пункту 9.2 кредитного договору, за невиконання та/або неналежне виконання позичальником обов`язків, передбачених будь-яким з пунктів 6.3., 6.6.-6.9., 6.11. цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора штраф в розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, за кожен факт порушення.
За змістом пункту 12.4 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов цього договору.
Відповідно до пункту 12.3 кредитного договору, кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору позичальник надає згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення позичальником не потрібне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2020р. між Акціонерним товариством "Радабанк" (надалі – первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Стаксель" (надалі новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст (надалі – договір т.1 а.с.16-19). 
Відповідно до пункту 1.1 договору, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору (вартість відступлених прав) та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника, іпотекодавця (Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест"), та поручителя - громадянка України ОСОБА_1 за Кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06 грудня 2019 року, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, іпотекодавця та поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки за кредитним договором та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання боржником, іпотекодавцем та поручителем зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у первісного кредитора до укладання цього договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому. 
Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що за відступлення права вимоги, в обсязі, встановленому пунктом 1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9238656,49 грн. 
Наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 1 від 26.06.2020р. підтверджується факт виконання новим кредитором умов пункту 3.1. договору щодо сплати первісному кредитору 9238656,49грн. (т.1 а.с.22).
Додатком № 1, який є невід`ємною частиною договору, слугує перелік документів, що підтверджують наявність у первісного кредитора прав вимоги, а також інші документи, що передаються новому кредитору. 26 червня 2020 року актом приймання-передачі прав вимоги, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги, в тому числі за Кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06 грудня 2019 року (т.1 а.с.20). 
Відповідно до пункту 1.4. договору, за взаємною домовленістю сторони погодили, що відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, розповсюджується в повному обсязі включаючи: право нового кредитора нараховувати та вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та договорів забезпечення, за весь час дії кредитного договору та договорів забезпечення, в тому числі і до моменту укладання цього договору. 
Підписанням цього договору первісний кредитор повідомляє та запевняє нового кредитора, що за весь час дії кредитного договору та договорів забезпечення боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем не сплачувались комісії, пеня та/або штрафи, передбачені кредитним договором та договорами забезпечення, а первісним кредитором не нараховувалось та не надавались боржнику та/або іпотекодавцю та /або поручителю вимога(и) щодо сплати боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем комісії, пені та/або штрафів, передбачених кредитним договором та договором забезпечення. 
Таким чином, 26.06.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", набуло права вимоги погашення заборгованості за кредитним договором, права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань за кредитним договором.

Як зазначав в позовній заяві позивач, йому стало відомо з даних, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/, про наявність ухвали від 21.08.2020р. у справі № 922/3369/19 (т.1 а.с.26), якою господарськими судом Харківської області, серед іншого було вказано про те, що 19.08.2020р. на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бітекс" про стягнення боргу з солідарних боржників, в якій заявник просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суму вимог кредиторів, визнану ухвалою господарського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року в розмірі 7446641,93грн.
Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" в порушення пункту 6.8. кредитного договору не було повідомлено кредитора (позивача) у встановлені вказаним пунктом кредитного договору строки про наявні претензії до нього з боку ТОВ “Бітекс”, а тому враховуючи, що сума до відшкодування складає набагато більше ніж 10 (десять) процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1. кредитного договору, наявне порушення відповідачем умов договору.
Враховуючи те, що за відповідне порушення умов кредитного договору передбачено штраф у розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 420000,00грн, в порядку пункту 9.2. кредитного договору (т. 1 а.с.1-30).
Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.218-230).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами. 
Згідно зі статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" Цивільного кодексу України  , якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 512 Цивільного кодексу України також передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
З аналізу вказаних правових норм випливає, що за загальним правилом відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів.
Тобто, заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов`язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, оскільки внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов`язанні, а не заміна сторони в договорі.
Отже, з наведеного вбачається, що після укладення між Акціонерним товариством "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-капітал" договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" продовжило залишатись зобов`язаною особою за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р., при цьому умовами договору не передбачено обов`язкової згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні.
16.07.2020р. листом за вих.№1607 позивачем було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про укладення зазначеного договору та заміну кредитора у зобов`язанні, а також платіжні реквізити для погашення кредиту (т.1 а.с.25).

Як було зазначено вище, пунктом 6.8 кредитного договору сторони погодили обов`язок позичальника повідомити кредитора протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей про претензії та позови з боку третіх осіб до позичальника, якщо їх сума перевищує 10 процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 цього договору, з наданням за вимогою кредитора всіх необхідних документів.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені також частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини 2 пункту 9.2 кредитного договору, за невиконання та/або неналежне виконання позичальником обов`язків, передбачених будь-яким з пунктів 6.3, 6.6-6.9, 6.11 цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора штраф у розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, за кожен факт порушення.

З наявної в матеріалах справи копії ухвали господарського суду Харківської області від 21.08.2020 у справі № 922/3369/19 вбачається, що 19.08.2020р. на адресу суду надійшла заява ТОВ "Бітекс" про стягнення боргу з солідарних боржників, в якій заявник просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суму вимог кредиторів, визнану ухвалою господарського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року у справі №922/3369/19 в розмірі 7446641,93 грн. (т.1 а.с.26).
Вказана ухвала суду наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/91118288.
Отже, наявність вищенаведеної заяви, поданої в межах справи про банкрутство, ціна якої перевищує 10% суми отриманої відповідачем за кредитним договором суми кредиту, зумовлює в останнього обов`язок повідомити про зазначену обставину кредитора (позивача) протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей та надати кредитору всі необхідні документи, які стосуються зазначеного позову, в порядку пункту 6.8 кредитного договору.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на ній.  Разом з цим, довести відповідні обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, відносність, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття "допустимість доказів", яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як під час розгляд справи місцевим господарським судом, так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач наголошував на тому, що подана в межах справи №922/3369/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" заява про стягнення з відповідача грошових коштів не є ані позовом ані претензією, отже підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій внаслідок порушення пункту 6.8. кредитного договору є безпідставним.
Судова колегія зазначає, що частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України  "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
З 21.10.2019р. введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.
З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441). 
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Як вбачається з інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, провадження у справі №922/3369/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" порушено 07.11.2019р., справа перебуває на стадії розпорядження майном, отже розгляд справи здійснюється у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства. 

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.
Судова колегія зазначає, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком позивача і відповідача. 
Позов в процесуальному сенсі - є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову. 
Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.
Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Наявна в матеріалах справи копія заяви кредитора - ТОВ "Бітекс" про стягнення боргу з солідарних боржників, яка має розглядатись судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, та в якій заявник просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суму вимог кредиторів, визнану ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2019р. у справі №922/3369/19 в розмірі 7446641,93 грн. (т.1 а.с.113-114), фактично за своєю правовою природою є позовною заявою, яка містить матеріально правову вимогу до відповідних осіб, опосередкована відповідними спірними правовідносинами, та спрямована на захист та відновлення порушених прав кредитора.
За наведених обставин, безпідставними є доводи відповідача про те, що вказана заява подана в межах справи про банкрутство не є ані позовом ані претензією у розумінні пункту 6.8 кредитного договору, а отже, підстави для нарахуванням штрафних санкцій відсутні.

Згідно з приписами статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, з метою з`ясування питання щодо надсилання заявником у справі № 922/3369/19 - копії заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача, 09.12.2020р. звернувся з відповідним адвокатським запитом до ТОВ “Бітекс” (т.1 а.с.111).
16.12.2020р. ТОВ “Бітекс” було надано відповідь на вказаний запит, в якій зазначено про те, що копії заяви про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод “Будінвест” та ОСОБА_2 7446641,93грн., були надіслані заявником - ТОВ “Бітекс” на адресу відповідача, на підтвердження чого було додано копію заяви від 19.08.2020р. з відміткою відділу документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської області, в додатках до якої перераховані, в тому числі, докази направлення заяви на адресу відповідача (т. 1 а.с. 112-114).

Судова колегія також враховує, що відповідач є учасником провадження у справі №922/3369/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг", як кредитор, вимоги якого визнані ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2019р., залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86569873, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88745856 ) .
На даний час відповідно до інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень матеріали справи №922/3369/19 перебувають в суді касаційної інстанції, з підстав касаційного перегляду Судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду зазначених вище судових рішень.
Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 31.07.2020р. у справі №922/3369/19, 28.07.2020р. на адресу суду надійшла заява ТОВ "Завод Будінвест" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 8326130,12грн., яка прийнята судом та призначена до розгляду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90722826). 
Отже, наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач як кредитор є учасником справи №922/3369/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг", та відповідно мав бути обізнаний про подання в межах справи про банкрутство заяви про стягнення з нього грошових коштів в сумі 7446641,92грн.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що ані позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом, ані місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було встановлено факту порушення умов кредитного договору, зокрема, яким чином відбулось порушення, дати порушення умов кредитного договору, час коли відповідач дізнався про наявність заяви та протягом якого часу останній був зобов`язаний вчинити певні дії (повідомити позивача), оскільки відповідно до приписів статті 614 Цивільного кодексу України відсутність вини, за порушення зобов`язання доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Таким чином, саме відповідач у відповідності до приписів статті 614 Цивільного кодексу України з посиланням на належні, допустимі та достовірні докази у розумінні статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України мав довести суду відсутність вини у порушенні умов пункту 6.8. кредитного договору, яким позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та найбільш вірогідних порівняно з наданими позивачем документами доказів на підтвердження обставин своєчасного повідомлення позивача в порядку пункту 6.8 кредитного договору про наявність позову до позичальника (відповідача) з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "БУДІНВЕСТ" щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр передових технологій будівництва та ремонта автомобільних доріг" суми вимог кредиторів, визнаної ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2019р. у справі №922/3369/19 в розмірі 7446641,93грн.
Умовами кредитного договору сторонами було погоджено умови нарахування штрафних санкцій, а саме: відповідно до частини другої пункту 9.2 кредитного договору, за невиконання та/або неналежне виконання позичальником обов`язків, передбачених будь-яким з пунктів 6.3., 6.6.-6.9., 6.11. цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора штраф в розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, за кожен факт порушення.
Отже, відповідне нарахування неустойки не суперечить вимогам чинного законодавства України та є арифметично правильним - у розмірі 5% від суми кредиту, що складає 420000,00грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позов було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100,00грн., в порядку статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України (т.1 а.с.52-57).
Судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (частина 2 статті 233 Господарського кодексу України).
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Системний аналіз приписів вказаних статей свідчить про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №914/2202/18, від 12.09.2019р. у справі №910/10427, від 11.09.2019р. у справі №905/2149/18, від 06.09.2019р. у справі №914/2252/18, від 27.09.2019р. у справі №923/760/16.

Суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.07.2018р. у справі №924/1089/17, від 14.08.2018р. у справі №903/827/17, від 30.08.2018р. у справі №925/1587/17.

Так, в обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилався на те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції в господарському суді Харківської області перебуває вісім справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення неустойки на загальну суму 6192370,25грн., які за предметом та підставами позову є аналогічними даній справі №922/3436/20, тоді як кредитне зобов`язання позичальника на даний час є повністю погашеним та дорівнює 0,00грн., що свідчить про те, що зазначена штрафна санкція спрямована на отримання кредитором невиправданих додаткових прибутків.
На підтвердження викладених обставин відповідачем було долучено до матеріалів справи копії ухвал господарського суду Харківської області про відкриття провадження від 12.10.2020р. у справі №922/3250/20, від 12.10.2020р. у справі №922/3251/20, від 12.10.2020р. у справі №922/3252/20, від 09.10.2020р. у справі №922/3253/20, від 12.10.2020р. у справі №922/3254/20, від 29.10.2020р. у справі №922/3471/20, від 09.10.2020р. у справі №922/3437/20 (т.1 а.с.67-78).
Крім того, на підтвердження погашення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором від 06.12.2019р. № 23019/ЮКР/0, відповідачем було долучено до матеріалів справи наступні документи:
- довідку від 04.11.2020р. №144 за підписом директора та головного бухгалтера ТОВ "Завод "Будінвест" відповідно до якої, станом на 05.05.2020р. на балансовому рахунку підприємства №601 відображена сума кредиту у розмірі 5526130,12грн. (кредитним договором від 06.12.2019р. № 23019/ЮКР/0) (т.1 а.с.80);
-відомість розрахунків з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал" за період з 01.10.2020р. по 16.11.2020р., вдіповідно до якої станом на 13.11.2020р. сплачено за кредитним договором від 06.12.2019р. № 23019/ЮКР/0 7258373,50грн. (погашення тіла кредиту та пені за несвоєчасне погашення кредиту т.1 а.с.79);
-копії платіжних доручень від 13.11.2020р. №751 на суму 505000,00грн., від 05.10.2020р. №638 на суму 2800000,00грн., від 11.11.2020р. №740 на суму 565000,00грн., від 25.09.2020р. №593 на суму 155148,10грн., від 05.10.2020р. №636 на суму 14381,32грн., від 05.10.2020р. №637 на суму 1603,78грн., від 05.10.2020р. №635 на суму 61408,50грн., від 05.10.2020р. №634 на суму 155148,11грн., від 05.10.2020р. №633 на суму 150143,33грн., від 05.10.2020р. №632 на суму 155148,11грн., від 05.10.2020р. №630 на суму 155148,11грн., від 05.10.2020р. №631 на суму 150143,33грн., від 05.10.2020р. №628 на суму 104148,11грн., від 05.10.2020р. №629 на суму 138138,55грн., від 05.10.2020р. №627 на уму 150244,09грн., від 05.10.2020р. №626 на суму 55351,30грн. (т.1 а.с.81-98); 
-копію довідки від 30.12.2020р. №185 за підписом головного бухгалтера ТОВ "Завод "Будінвест" відповідно до якої, станом на 30.12.2020р. на балансовому рахунку підприємства №601 сума кредиту дорівнює 0,00грн. (кредитним договором від 06.12.2019р. № 23019/ЮКР/0) (т.1 а.с.159);
-копії платіжних доручень від 25.09.2020р. №593 на суму 155148,10грн., від 26.10.2020р. №697 на суму 49365,40грн., від 28.10.2020р. №698, від 10.11.2020р. №737 на суму 4950,13грн., від 12.11.2020р. №741 на суму 200000,00грн., від 12.11.2020р. №742 на суму 300000,00грн., від 12.11.2020р. №743 на суму 300000,00грн.,від 12.11.2020р. №744 на суму 300000,00грн., від 12.11.2020р. №745 на суму 290000,00грн., від 13.11.2020р. №747 на суму 340000,00грн., від 13.11.2020р. №751 на суму 505000,00грн., від 13.11.2020р. №752 на суму 2500,00грн., від 27.11.2020р. №796 на суму 105000,00грн., від 04.12.2020р. №806 на суму 64000,00грн., від 29.12.2020р. №847 на суму 2385130,12грн., від 29.12.2020р. №848 на суму 57869,00грн.,від 29.12.2020р. №849 на суму 22205,01грн., від 29.12.2020р. №850 на суму 13968,74грн., від 29.12.2020р. №851 на суму 27559,24грн., від 29.12.2020р. №852 на суму 244,72грн., від 29.12.2020р. №853 на суму 56,47грн., від 29.12.2020р. №854 на суму 21179,43грн., від 29.12.2020р. №855 на суму 4887,56грн., від 29.12.2020р. №856 на суму 27500,00грн., від 25.02.2020р. №90 на суму 17000,00грн.,від 31.01.2020р. №44 на суму 5000,00грн., квитанції від 27.11.2020р. на суму 6332,70грн., від 04.12.2020р. на суму 341000,0грн., від 28.12.209р. на суму 40000,00грн., від 25.02.2020р. на суму 34800,00грн., від 31.03.2019р. на суму 7000,00грн. (т.1 а.с.160, 174- 176, 178-202).

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
При цьому, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.10.2019р. у справі № 911/874/19 та постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 920/437/19. 
Дослідивши додані відповідачем до матеріалів справи документи, судова колегія зазначає, що предметом судового розгляду в межах даної справи, а також справах №922/3250/20, №922/3251/20, №922/3252/20, №922/3253/20, №922/3254/20, №922/3471/20, №922/3437/20 є стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору (420000,00грн. у кожній справі), в частині, яка не стосується зобов`язань відповідача відносно погашення тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій за порушення строків їх погашення.
Відповідно до інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, господарським судом Харківської області розглянуто вказані справи та прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів враховує, що сума основної заборгованості за зобов`язанням (кредитним договором від 06.12.2019р. № 23019/ЮКР/0) є повністю погашеною відповідачем, що також не заперечується позивачем.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 08.04.2021р. у справі №924/570/19, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013р.
Отже, за наведених обставин, на думку колегії суддів стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.
Враховуючи добросовісність поведінки відповідача щодо сплати основної суми заборгованості та ступінь виконання зобов`язань за укладеним договором (основна заборгованість за кредитним договором є погашеною), відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, та взявши до уваги баланс інтересів сторін, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача штрафних санкцій в заявленому розмірі може призвести до негативних наслідків в його господарській діяльності.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу до 100,00грн. та відповідно часткового скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 21.12.2020р. позивачем було подано до господарського суду Харківської області заяву про стягнення витрат на правову допомогу пов`язану з розглядом справи №922/3436/20 відповідно до угоди про надання правової допомоги від 28.12.2019р. №2812 в сумі 24000,00грн. (т.1 а.с.115-126).
До матеріалів справи позивачем було додано копії документів, які, на думку останнього, підтверджують факт понесення ним відповідних витрат (копію угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019, укладеної між ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" та адвокатом Стриж Л.А.; копію додаткової угоди № 1 від 28.12.2019р. до Угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 із переліком юридичних послуг, які надаються адвокатом та їх вартістю; копію додатку № 1 від 09.11.2020 до Угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 в якому визначено ведення справи № 922/3436/20; копію акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 18.12.2020р. за Угодою про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 на погоджену суму (всього) 24000,00 грн.; копію додаткової угоди від 31.12.2020 до Угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019р.; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю; копію платіжного доручення № 204 від 18.12.2020р. на суму 24000,00грн. (т. 1 а.с. 28-29, 30, 120, 121, 122,123, 204).
11.01.2021р. відповідачем подано до господарського суду Харківської області клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (вх. №287), в якому просив суд зменшити розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00грн., з тих підстав, що до господарського суду Харківської області представником позивача було заявлено 8 однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одних і тих самих договорів, отже, за наявності викладених обставин реальний обсяг наданих адвокатом позивача послуг, витраченого адвокатом часу на роботу над даною справою не відповідає обсягу зазначеному в документах, які подані позивачем для відшкодування витрат на правничу допомогу (т.1 а.с.131-132).
Вказані доводи відповідача фактично є тотожними доводам викладеним в апеляційній скарзі в частині незгоди останнього з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 24000,00грн.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі судова колегія зазначає, що положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Разом з тим відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція відображена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем (надалі - клієнт) та адвокатом Стриж Ларисою Анатоліївною на момент розгляду справи господарським судом першої інстанції, підтверджуються угодою про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 (надалі – угода т.1 а.с.28-29), відповідно до умов якої клієнт доручає адвокату, а адвокат відповідно до чинного законодавства приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати іншу юридичну допомогу в обсязі і на умовах, встановлених цією угодою (пункт 1.1. угоди)
Відповідно до пункту 3.2. угоди клієнт зобов`язаний своєчасно прийняти надані адвокатом послуги шляхом укладення акту приймання-передачі виконаних робіт та сплатити послуги адвоката відповідно до пункту 4.1 угоди.
Пунктом 4.1. угоди визначено, що умови, строки, порядок розрахунку, а також розмір винагороди (гонорару), який сплачується клієнтом на користь адвоката, сторони оговорюють в Додатку №1 до цієї угоди, який складається в двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін, які є ідентичними, мають однакову юридичну силу і кожний із примірників є оригіналом.
Витрати адвоката, понесені останнім у зв`язку із виконанням доручень клієнта (поїздки, відрядження, оплати судового збору та інші витрати) оплачуються клієнтом не пізніше наступного дня згідно виставленого адвокатом рахунку (пункт 4.2 угоди).
Строк дії вказаної угоди з урахуванням додаткової угоди від 31.12.2020р. (т.1 а.с.204) починає свій перебіг у момент її підписання сторонами та закінчується 30.06.2021р. (пункт 9.2 угоди)
Додатковою угодою № 1 від 28.12.2019р. до Угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019р. (т.1 а.с.120) сторони домовились про узгодження тарифів на послуги, що надаються в порядку та на умовах, визначених угодою.
Відповідно до додатку № 1 від 09.11.2020р. до Угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019р. (т.1 а.с.121), сторони домовились про те, що вартість послуг із супроводження ведення справи № 922/3436/20 в господарському суді Харківської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" штрафних санкцій згідно пунктів 6.8. та 9.2. кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р., становить 30000,00грн.
Додатково до гонорару клієнт оплачує адвокату додаткові витрати для виконання послуг (судовий збір, вартість судових експертиз та оплату вартості висновків фахівців тощо) на підставі окремо наданого адвокатом рахунку.
Оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок на підставі наданого адвокатом акту приймання - передачі виконаних робіт протягом 3-х робочих днів з дати отримання такого акту.

Таким чином, відповідно до умов укладеної між сторонами Угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019р., з урахуванням додатку № 1 від 09.11.2020р., підставою для проведення розрахунків є акт приймання - передачі виконаних робіт.
Факт надання адвокатських послуг підтверджується актом № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 18.12.2020р. за Угодою про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019. Вартість послуг адвоката склала 24000,00грн. (т.1 а.с.122).
З вказаного акту приймання - передачі виконаних робіт на суму 24000,00грн. вбачається, що адвокатом були надані наступні послуги:
-досудовий аналіз справи 1 година - 8000,00 грн.;
- надання консультацій з питань відкриття провадження у справі 1 година - 2000,00 грн.;
- збирання доказів для підготовки відповіді на відзив: адвокатський запит на адресу ТОВ "Бітекс" - 1 година - 1000,00 грн.;
- складання процесуальних документів (позовна заява 1 година - 5000,00 грн., відповідь на відзив 1 година - 3000,00 грн.);
- організація та направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви на адресу відповідача по справі 1 година - 500,00 грн.;
- організація та направлення засобами поштового зв`язку відповіді на відзив на адресу відповідача по справі 1 година - 500,00 грн.; 
- представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (08.12.2020 та 22.12.2020) 2 години - 4000,00 грн. (2000,00 грн. - 1 година).
На виконання умов вищевказаної угоди позивачем було сплачено адвокату 24000,00грн. за правову допомогу, що підтверджується копією платіжного доручення № 204 від 18.12.2020р. на суму 24000,00грн. (т.1 а.с.123).
У постанові від 23.01.2020р. у справі № 910/16322/18 Верховний Суд дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 

Судова колегія також зауважує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як було зазначено вище, частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Разом з тим, судова колегія вважає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Дослідивши, матеріали справи, опис витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з урахуванням предмету та підстав позову, складності справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а також заперечення відповідача, колегія суддів вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу на суму 24000,00грн. є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю виконаних адвокатом робіт.
З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у даній справі, та ще у 7 справах, а саме: №922/3250/20, №922/3251/20, №922/3252/20, №922/3253/20, №922/3254/20, №922/3471/20, №922/3437/20 є стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору від 06.12.2019р. № 23019/ЮКР/0 (420000,00грн. у кожній справі), в частині, яка не стосується зобов`язань відповідача відносно погашення тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій за порушення строків їх погашення.
Спірні правовідносини регулюються лише нормами Цивільного та Господарського кодексів України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Таким чином, на думку судової колегії, вартість досудового аналізу справи у розмірі 8000,00грн. за 1 годину, є необґрунтованою, у зв`язку із чим, на думку колегії суддів, співмірною в даній справі в даному випадку компенсацією вартості виконаної роботи є 4000,00грн. 

Стосовно складання та подання позовної заяви та відповіді на відзив, судова колегія зауважує, що поданий в межах даної справи позов, та позови в межах вищевказаних справ є однотипними та по суті відтворюють один одного з незначними змінами викладеного порушення та визначення відповідного пункту договору, у зв`язку із чим вартість складання процесуальних документів (позовної заяви в розмірі 5000,00грн. за 1 годину та відповіді на відзив в розмірі 3000,00грн. за 1 годину) також є необґрунтованою, у зв`язку із чим, на думку колегії суддів, співмірною в даній справі в даному випадку компенсацією вартості виконаної роботи є 3000,00грн. та 1000,00грн. відповідно.

Окрім того, судова колегія зазначає, що під час розгляду даної справи місцевим господарським судом було проведено два судових засідання, за участю представника позивача адвоката Стриж Лариси Анатоліївни:
- відповідно до протоколу судового засідання від 08.12.2020р., засідання тривало 5 хвилин, розгляд справи по суті судом не здійснювався, представником позивача лише було заявлено клопотання про відкладення підготовчого засідання (т.1 а.с.102-103);
- відповідно до протоколу судового засідання від 22.12.2020р., засідання тривало півгодини, з яких: представник позивача доповідав 11 хвилини під час надання пояснень по справі, та одну хвилину під час судових дебатів, при цьому, судом участь в судових засіданнях не була визнана обов`язковою (т.1 а.с.215).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за участь в двох судових засіданнях співмірною у даній справі в даному випадку компенсацією вартості виконаної роботи за представництво інтересів в суді є 3000,00грн.

Розмір заявлених до відшкодування витрат адвоката на збирання доказів для підготовки відповіді на відзив у розмірі 1000,00грн. визнається судовою колегією обґрунтованим.

Щодо витрат на надання консультацій з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків розгляду справи вартістю 2000,00грн. за 1 годину, організації та направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви на адресу відповідача по справі вартістю 500,00грн. за 1 годину, організації та направлення засобами поштового зв`язку відповіді на відзив на адресу відповідача по справі вартістю 500,00грн. за 1 годину) судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів понесення відповідних витрат.
При цьому, колегія суддів зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
З урахуванням наведеного, зазначені витрати представника позивача не підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів прийшла до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а отже, судова колегія вважає, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в даному випадку має бути зменшений до 12000,00грн.
За наведених обставин, заява позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи місцевим господарським судом в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає частковому задоволенню та затвердженню витрат в сумі 12000,00грн.

Згідно з положеннями частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, з урахуванням меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції та визначених підстав для часткового скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом не було в повній мірі з`ясовано обставин, що мають значення для справи та не встановлено фактів, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ТОВ "Завод "Будінвест" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 частковому скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

                                              ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 скасувати в частині стягнення 419900,00грн. та в частині стягнення 12000,00грн. витрат на правову допомогу, та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Абзаци 1 та 2 резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021р. у справі №922/3436/20 викласти в наступній редакції: 
" Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод “Будінвест" (61066, місто Харків, вулиця Велозаводська, будинок 1, код ЄДРПОУ 14103790) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (61070, місто Харків, вулиця Академіка Проскури, будинок 1, код ЄДРПОУ 34333275) - штраф за порушення п. 6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 - не повідомлення про наявні претензії з боку третіх осіб у розмірі в розмірі 100,00грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 1,05грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн."
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управлінням активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (61070, місто Харків, вулиця Академіка Проскури, будинок 1, код ЄДРПОУ 34333275) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод “Будінвест" (61066, місто Харків, вулиця Велозаводська, будинок 1, код ЄДРПОУ 14103790) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 9447,75грн.
Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні судові накази.
Повний текст постанови складено 19 травня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза