Справа № 142/119/20
Провадження № 22-ц/801/749/2021
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба Н. Л.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Справа № 142/119/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, 
за апеляційною скаргою виконувача обов`язки керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Кічук Ірини Ростиславівни в інтересах Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 травня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та ОСОБА_3 02 травня 2013 року було укладено усний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 74 602,00 гривень та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,1071 га для житлового будівництва і обслуговування житлових споруд, вартістю 109 188,45 гривень. Суттєвими умовами даного договору була повна оплата за будинок в розмірі 45000,00 гривень та наступний розподіл витрат, пов`язаних з нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу та реєстрацію права власності. Вона, як покупець, виконала умови усного договору, сплатила вказану суму грошей продавцю ОСОБА_3 . Проте, подальше укладення в письмовій формі та нотаріальне посвідчення укладеного між нею та ОСОБА_3 усного договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна виявилося неможливим, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадщину після його смерті ніхто не прийняв, спадкоємцем першої черги за законом на його майно являється його син ОСОБА_2 , проте він на спадщину, яка залишилася після смерті батька не претендує. 
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна – будинку АДРЕСА_1 вартістю 74602,00 грн та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,1071 га для житлового будівництва і обслуговування житлових споруд, ОСОБА_1 , в якості покупця, та ОСОБА_3 , в якості продавця, за ціною 45000,00 грн.
Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 21 травня 2020 року прийнято визнання позову відповідачем.        
Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу задоволено.
Визнано дійсним договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 74 602,00 гривень та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,1071 га для житлового будівництва і обслуговування житлових споруд, вартістю 109 188,45 гривень, укладений 02 травня 2013 року між ОСОБА_1 як покупцем, та ОСОБА_3 , як продавцем. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач по справі спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 - його син ОСОБА_2 , спадщину, яка відкрилася після смерті батька не приймав та на неї не претендує, про що свідчать його заява про безумовне визнання позовних вимог. Беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося передання майна та його оплата, майно було правомірно придбано позивачем, беручи до уваги, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку із смертю продавця нерухомого майна, а також враховуючи що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з  безумовним визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, виконувачем обов`язків керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Кічук І. Р. в інтересах Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, від яких залежить правильне її вирішення, просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що законодавець пов`язує можливість визнання судом договору дійсним виключно у разі ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення. Згідно матеріалів справи усний договір купівлі-продажу укладено 02 травня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 .. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказів, які б свідчили про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами в письмовій формі та ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення такого договору у справі відсутні. 
Також у справі відсутнє свідоцтво про право на спадщину за заповітом або будь які інші документи, які б підтверджували факт прийняття ОСОБА_2 спадщини відповідно до заповіту. У справі відсутні відомості, що ОСОБА_2 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , вжито заходи до оформлення спадщини на спірне майно.
Фактично рішенням суду першої інстанції узаконено перехід до позивача права на нерухоме майно без сплати відповідних обов`язкових платежів до бюджету, чим заподіяно шкоду інтересам держави. 
Таким чином, у разі дотримання сторонами належної процедури оформлення переходу права власності та посвідчення такого договору нотаріусом, у разі такого відчуження ОСОБА_2 більш як 1 раз за звітний рік, сплаті до бюджету підлягали б відповідні обов`язкові платежі. Тобто з доходу, отриманого від відчуження вказаного майна, до бюджету підлягає сплаті 5 % від 74602 грн (вартість будинку) та 5 % від 109188 грн (нормативно грошова оцінка земельної ділянки, у матеріалах справи відсутня інформація про ринкову вартість також земельної ділянки), тобто 3730,10 грн та 5459,40 грн відповідно. Також сплаті відповідачем підлягає військовий збір у розмірі 1,5 % від доходу, а саме 1 119,03 грн. та 1637,82 грн., що в сукупності становить 2756,85 грн.
У разі вирішення ОСОБА_2 , після оформлення прав на спадкове майно, не відчужувати його на користь позивача, у такому разі позивач був би вправі подати позов щодо повернення спадкоємцем сплачених ОСОБА_4 коштів згідно розписки.
Дотримання належної процедури оформлення прав власності на нерухоме майно беззаперечно становить інтерес держави, оскільки відповідно до положень чинного законодавства при нотаріальному посвідченні угод щодо відчуження нерухомості сплачуються обов`язкові платежі та збори до бюджету. Особи повинні дотримуватись законодавчо визначеної процедури набуття та переходу прав власності на нерухоме майно, що підтримує авторитет держави та органів судової влади, якими вирішуються спори щодо майнових прав.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами третьою – четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядуваннячи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснюєорган державної влади, орган місцевого самоврядуваннячи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які як органи, уповноважені державою на виконання представницьких функцій у спірних правовідносинах, не були залучені до участі у справі. Вищевказаними органами до даного часу не вжито будь-яких заходів до оскарження рішення суду першої інстанції, яке стосується їх прав та інтересів, що у свою чергу свідчить про неналежне здійснення ними своїх повноважень.
12 квітня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутність та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
30 квітня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги заявник просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
07 травня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла відповідь на відзив керівника Гайсинської окружної прокуратури Гирби В., в якій, керівник Гайсинської окружної прокуратури Гирба В., посилаючись на необґрунтованість відзиву на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу задовольнити. 
У судовому засіданні прокурор Рудніцька І.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Адвокат позивача Близнюк В.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та адвоката позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
02 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено в усній формі договір купівлі-продажу житлового будинку який розташований в АДРЕСА_1 , з договірною ціною 45000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 02 травня 2013 року, підписаною ОСОБА_3 . Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 45000,00 гривень, в якості оплати за продаж належного йому житлового будинку, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння виданого виконкомом Піщанської селищної ради депутатів трудящих 24 жовтня 1961 року, в цілому домолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.
З матеріалів справи також слідує, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 001016 ОСОБА_3 на підставі рішення 3 сесії 23 скликання Піщанської селищної ради народних депутатів від 16 грудня 1998 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1071 га, розташовану на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області для ведення житлового будівництва та обслуговування житлових споруд.
07 жовтня 1998 року ОСОБА_3 було складено заповіт, який посвідчено Піщанською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 1749, відповідно до якого він на випадок своє смерті належний йому житловий будинок з відповідними службовими будівлями, що знаходиться в  АДРЕСА_1 , заповів синам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 порівно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_9 від своєї частки у спадщині, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 відмовився на користь ОСОБА_2 , що підтверджується його заявою від 15 квітня 2019 року, посвідченою нотаріусом Калінінградського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 39-16-н/39-2019-1-677.
ОСОБА_8 від своєї частки у спадщині, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 відмовився на користь ОСОБА_2 , що підтверджується його заявою від 19 серпня 2017 року, посвідченою тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Калінінградського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 3-1868.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 його син ОСОБА_2 , спадщину, яка відкрилася після смерті батька не приймав та на неї не претендує, про що свідчать його заява про безумовне визнання позовних вимог. Беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося передання майна та його оплата, майно було правомірно придбано позивачем, беручи до уваги, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку із смертю продавця нерухомого майна, а також враховуючи що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з  безумовним визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.
Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову зроблений за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 51 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Зі справи видно, що усний договір купівлі-продажу укладено 02 травня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 ..
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Доказів, які б свідчили про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами в письмовій формі та ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення такого договору у справі відсутні. 
Також у справі відсутнє свідоцтво про право на спадщину за заповітом або будь які інші документи, які б підтверджували факт прийняття  ОСОБА_2  спадщини відповідно до заповіту. 
У справі відсутні відомості, що ОСОБА_2 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , вжито заходи до оформлення спадщини на спірне майно.
Таким чином, Вінницький апеляційний суд вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки доказів прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
У разі визнання відповідачем позову суд лише за наявності для того законних підстав може ухвалити рішення про задоволення позову.
Постанова 25 квітня 2018 року справа № 355/123/16-ц провадження № 61-5768св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
За змістом частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України в постановах від 06.09.2017 року у справі № 6-1288цс17, та від 30.01.2013 року у справі № 6-162цс12.
Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року звертає увагу судів на те, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи позов не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення належного відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.
Вказані обставини незазначені позивачем також й у позові, тоді як відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окрім цього, суд першої інстанції задовольняючи позов, не звернув увагу на те, що законодатель пов`язує можливість визнання судом договору дійсним виключно у разі ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає про те, що фактично рішенням суду першої інстанції узаконено перехід до позивача права на нерухоме майно без сплати відповідних обов`язкових платежів до бюджету, чим заподіяно шкоду інтересам держави. 
Апеляційний суд звертає увагу також на те, що задоволення судом першої інстанції позову без наявності достатніх на то правових підстав порушує інтереси держави, адже при нотаріальному посвідченні угод купівлі-продажу нерухомості сплачуються платежі, які оподатковуються в порядку, передбаченому Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» або статтею 178 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим завдано шкоду інтересам держави, оскільки позбавлено її права на отримання передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.
Колегія суддів враховує те, що виконувач обов`язки керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Кічук І. Р. звертаючись до суду із апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання вимог частини третьої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність інтересу держави в оскарженні рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 травня 2020 року, пославшись на те, що вирішення у судовому порядку спору шляхом визнання дійсним договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 74 602,00 гривень та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,1071 га для житлового будівництва і обслуговування житлових споруд, вартістю 109 188,45 гривень, укладений 02 травня 2013 року між ОСОБА_1 як покупцем, та ОСОБА_3 , як продавцем, позбавило державу відповідних надходжень до бюджету, а також вказав, що органи в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з моменту винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідних заходів щодо його перегляду в апеляційному порядку не вжили, що свідчить про те, що орган, до компетенції якого віднесенні представницькі повноваження у цій сфері, належним чином їх не здійснює.
Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Посилання адвоката позивача на те, що апеляційна скарга подана в інтересах ГУ ДФС у Вінницькій області- органу, який перебуває в процесі припинення в результаті реорганізації, не є підставою для відмови у задоволенні скарги, з огляду на те, що апеляційна скарга подана в інтересах держави.
Суд апеляційної інстанції вважає аргументи, викладені в апеляційній скарзі такими, що заслуговують на увагу. Ухвалене рішення суду першої інстанції у даній справі порушує інтереси держави.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене вище, за результатами перегляду цієї справи Вінницький апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 травня 2020 року слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що слід стягнути з   ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) гривень.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 377, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -  
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу виконувача обов`язки керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Кічук Ірини Ростиславівни в інтересах Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.
Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 травня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_3 / на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко
В. П. Рибчинський