ОКРЕМА ДУМКА
(збіжна)
судді Верховного Суду Анцупової Т. О. 
у адміністративній справі № 800/162/14 (провадження № 11-872заі19) за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною (протиправною) постанови, її скасування та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України викладаю окрему думку.
Короткий зміст окремих мотивів постанови Великої Палати Верховного Суду
20 січня 2021 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 800/162/14, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року без змін.
Ухвалюючи судове рішення Велика Палата Верховного Суду з огляду на особливості правового статусу суддів КСУ та специфіку виконуваних ними обов`язків виходила з того, що законодавець невипадково не передбачив у Законі № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України», який діяв на час звільнення позивачки з посади, можливості притягнення судді органу конституційного контролю до дисциплінарної відповідальності, визначивши у статті 23 лише перелік підстав для звільнення та припинення повноважень члена КСУ серед яких визначивши як підставу для звільнення порушення суддею присяги, яка у цій справі не є дисціплінарною санкцією.
До того ж, Велика Палата вдалась до історико-політичного аналізу подій, які передували звільненню позивачки та суспільно-політичних наслідків цих подій, визначаючи, що окремим питанням, яке має з`ясувати Велика Палата Верховного Суду у цій справі є питання - «які цілі у контексті конкретного історичного соціально-політичного та політико-правового періоду будівництва і розвитку держави переслідувала ВРУ і які завдання стояли перед нею як виразником установчої влади народу на час ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_1 : просто «покарати» за порушення присяги чи мала значно важливішу мету - запобігти загрозам національній безпеці та конституційному ладу, які нависли над країною на час винесення рішення про звільнення судді КСУ, відновити правопорядок і спокій в державі, завадити рецидиву політичного режиму, засоби і методи політичної влади якого були недемократичні, характеризувалися як авторитарні, зокрема і з погляду європейських інституцій». 
Із постановкою такого питання не можу погодитись.
Причини незгоди з окремими мотивами зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду
У частині оцінки історичного соціально-політичного та політико-правового періоду  та певного етапу суспільних відносин, оцінки суспільної реакції на спірне рішення КСУ, не можу погодитись з доречністю відповідних мотивів у тексті постанови. Такі мотиви відчутно зміщують акценти з правової оцінки підстав притягнення позивачки до відповідальності, зазначених у постанови Верховної Ради України на оцінку політичних дій та подій.
Необхідно наголосити, що революційні події, які відбувалися в Україні впродовж листопада 2013 року - лютого 2014 року, не можна використовувати чи інтерпретувати як самодостатнє пояснення/виправдання (можливих) фактів порушень конституційного правопорядку з боку державних органів. Україна є правовою державою, тож органи державної влади, зокрема й парламент, поважаючи Конституцію України, навіть на такому скрутному етапі повинні основувати свої рішення, перш за все, на законних підставах, діяти у межах правового поля, з метою забезпечення верховенства права як необхідної умови для подальшого існування і розвитку держави.
Натомість у постанові Великої Палати від 20 січня 2021 року історико-політичний аспект розширено настільки, що правове оцінювання Постанови № 775-VII частково перейшло у площину «революційної доцільності» її прийняття. У цьому зв`язку описана в судовому рішенні концепція «демократії, здатної захистити себе» (підрозділ «А. Чи застосовна концепція демократії, здатної захистити себе, до ситуації позивачки?»; «Чи виконував парламент функції установчої влади народу, спрямованої на реалізацію концепції демократії, здатної захистити себе?»), а також викладення історичних подій, що передували звільненню позивачки та оцінка їх суспільно-політичних наслідків, наштовхує на думку, що звільнення, зокрема, судді ОСОБА_1 було способом захистити демократичну систему, зміцнити довіру громадськості до нової влади й цим забезпечити стабільність (нового) демократичного режиму, який настав після зміни політичної влади. У цій частині погоджуюсь з міркуваннями, викладеними в окремій думці у цій справі суддів Британчука В. В. , Гриціва М. І. , Прокопенка О. Б . 
Натомість позивачку було звільнено з посади судді КСУ за порушення присяги (пункт 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України), що незалежно від історико-політичних подій має оцінюватись адміністративним судом у межах перевірки дотримання відповідних процедур та виявлення можливих порушень індивідуальних прав скаржниці. 
Отже, підтримуючи інші мотиви, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року та її висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , не погоджуюсь із доречністю викладення мотивів у пунктах 18, 19.1 та абзацах 4-7 підпункту 25.2.3.
 
Суддя                                                                                                    Т. О. Анцупова