ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2702/21 Справа № 182/2544/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 182/2544/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Голуб О.О.
сторони:
скаржник - ОСОБА_1 
заінтересована особа - державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипка Юлія Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року, яке постановлена суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 09 жовтня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипка Ю.О. 
В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває на виконанні виконавчий лист, виданий Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 17 листопада 2009 року у справі № 2-3760/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2009 року до досягнення дітьми повноліття.
Скаржник зазначає, що з 31 жовтня 2016 року виконавче провадження в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 31.10.1998 року підлягає закінченню у зв`язку з виконанням у повному обсязі на підставі ст. 183 СК України та п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
03 січня 2020 року та 23 березня 2020 року ОСОБА_1 було направлено на адресу державного виконавця заяви, в яких він просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого з виконання вищевказаного виконавчого листа у справі № 2-3760/09, в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття; повідомити належним чином про прийняте рішення роботодавця боржника з метою зменшення щомісячних відрахувань з заробітної плати; надати довідку щодо суми стягнутих з нього та перерахованих на користь стягувача ОСОБА_3 грошових коштів у вигляді аліментів на виконання виконавчого листа у справі № 2-3760/09 з 31 жовтня 2016 року по теперішній час, однак відповіді на вказані заяви ОСОБА_1 не отримав.
На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просив суд поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця та прийняти її до розгляду, визнати бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипка Ю.О. щодо невинесення постанови про закінчення в частині виконавчого провадження – неправомірною, зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипку Ю.О. винести постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого з виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2009 року у справі № 2-3760/09 про стягнення з ОСОБА_1 1977 року народження на користь ОСОБА_3 1977 року народження, аліментів на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2009 року до досягнення дітьми повноліття в частині стягнення з ОСОБА_1 1977 року народження на користь ОСОБА_3 , 1977 року народження, аліментів на утримання малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипку Ю.О. повідомити належним чином про прийняте рішення роботодавця боржника з метою зменшення щомісячних відрахувань з заробітної плати, зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипку Ю.О. надати довідку щодо суми стягнутих з ОСОБА_1 та перерахованих на користь стягувача ОСОБА_3 грошових коштів у вигляді аліментів на виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2009 року у справі № 2-3760/09 з 31 жовтня 2016 року по теперішній час.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипка Ю.О. відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення скарги ОСОБА_1  на дії державного виконавця Подільського районного  відділу державної  виконавчої служби  міста Київ  Головного територіального  управління юстиції у місті Києві Скрипка Ю.О., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.
Апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що державний виконавець, в порушення ч.3 ст. 183 СК України, з 01 листопада 2016 року, тобто з моменту повноліття старшої дитини, не зменшив розмір належних до стягнення коштів з боржника, а продовжив стягувати замість 1/6 частини 1/3 частину від усіх видів доходу боржника. 
При цьому згідно постанови державного виконавця від 20.09.2019 року, в порушення вимог ч.3 ст.183 СК України, з боржника продовжено стягнення аліментів в розмірі 1/3 частину від усіх видів доходу боржника. 
Зауважує на тому, що постанова від 05 лютого 2020 року про стягнення з боржника аліментів в розмірі 1/6 частики усіх видів доходу боржника була внесена до АСВП 07 липня 2020 року, що свідчить про службове підроблення з боку державного виконавця. 
Апелянт вважає, що державний виконавець з 31.10.2016 року, відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», мала закінчити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, або, принаймні, 11.01.2020 року після отримання заяви боржника про закінчення виконавчого провадження, однак цього зроблено не було. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом  та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Сторони по справі належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на виконанні Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 34808502 з примусового виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду № 2-3760/09 від 17.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 25 травня 2009 року і до досягнення дітьми повноліття.
22 жовтня 2012 року державним виконавцем Мартиненко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа № 2-3760/09 від 17.11.2009 року, копії якої направлено сторонам для відома (том 1 а.с.149).
Згідно Звіту та повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапран Україна» про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_1 від 20.02.2017 року, з останнього починаючи з листопада 2016 року стягувались аліменти у розмірі 1/8 частини, мається примітка про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 досяг повноліття. Утримано аліменти у сумі 12,5 % доходу відповідно заяви ОСОБА_1 (том 1 а.с.140-142).
З повідомлень Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві на ім`я ОСОБА_3 про стан виконання виконавчого листа №2-3760 від 17.11.2009 року вбачається, що 15.02.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапран Україна» надало звіт про здійснення відрахувань з заробітної плати боржника за період з 01.07.2016 року по грудень 2016 року в розмірі 2000 грн. По 31.10.2017 року по дату досягнення старшою дитиною повноліття, утримання проводиться в розмірі 1000 грн. 07.03.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапран Україна» надано повідомлення про здійснення відрахувань з доходів ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2012 року по січень 2017 року у розмірі 1/4 частини, та за заявою боржника стягнення проводилось у розмірі 2000 грн. щомісячно (том 1 а.с. 96-98, 114-116)
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.02.2017 року державним виконавцем Жорноклей О.А. звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , постановлено проводити стягнення з доходів у розмірі 50 % до повного стягнення заборгованості, яка станом на 01.07.2012 року складає 9239, 27 грн. Після відрахування заборгованості проводити стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана постанова направлена сторонам для відома (том1 а.с.136-138).
26 липня 2017 року постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, згідно якої проводити стягнення з 01 червня 2017 року з фактичного доходу в розмірі 50 % до повного стягнення заборгованості, після відрахування заборгованості нарахування заборгованості проводити стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно. Постанову направлено за місцем роботи боржника (том а.с.104-106).
Також з повідомлення Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 12.10.2017 року вбачається, що у постанові від 26 липня 2017 року було допущено описку, до бухгалтерії за місцем роботи боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Айгенметод», було направлено запит щодо відрахувань коштів з доходів боржника для уточнення суми заборгованості та встановлено, що у період з червня 2017 року по вересень 2017 року, включно, з боржника стягувалось 1/3 частини доходів (том 1 а.с.92-93).
Згідно звітів про здійснення відрахування та виплати Товариства з обмеженою відповідальністю «Айгенметод» щодо ОСОБА_1 , у період з червень 2017 року по серпень 2019 року (том 1 а.с.59-90), з останнього стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів. 
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 вересня 2019 року, державним виконавцем Скрипкою Ю.О. було звернуто стягнення на доходи боржника за місцем нової роботи, у розмірі 1/3 частини відповідно до виконавчого документа (том 1 а.с.54-55). Вказану постанову направлено сторонам для відома.
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 лютого 2020 року державним виконавцем Скрипкою Ю.О. було звернуто стягнення на доходи боржника та постановлено здійснювати відрахування з доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 1/6 частини від доходу. У постанові мається посилання на ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, згідно якого, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (а.с. 41-42).
У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03 серпня 2020 року, наданому державним виконавцем Скрипкою Ю.О., розмір аліментів з липня 2012 року по жовтень 2016 року, визначений як 1/3 частина доходів ОСОБА_1 , з листопада 2016 року по червень 2020 року розмір аліментів визначений як 1/6 частина доходів ОСОБА_1 . Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 серпня 2020 року відсутня (том 1 а.с. 29-30).
Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Маляренко С.В. посилався на те, що державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипка Ю.О. після досягнення сином скаржника, ОСОБА_5 , повноліття не винесла постанову про закінчення в частині виконавчого провадження, тому така бездіяльність є неправомірною.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипка Ю.О., суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипка Ю.О. діяла у межах Закону України «Про виконавче провадження», та з її боку прав заявника порушено не було, а тому підстав для визнання бездіяльності державного виконавця щодо невинесення Постанови про закінчення в частині виконавчого провадження нема, крім того суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження державного виконавця та зобов`язувати його вчиняти певні конкретні дії чи приймати певні конкретні рішення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок стягнення аліментів у виконавчому провадженні.
Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Підстави закінчення виконавчого провадження визначені у ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»,  виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як вбачається із матеріалів справи, станом на час звернення ОСОБА_1 з даною скаргою до суду, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипкою Ю.О. прийняті відповідні заходи у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 183 Сімейного Кодексу України щодо здійснення відрахувань з доходів ОСОБА_1 у відповідному розмірі, про що свідчать матеріали виконавчого провадження та копія розрахунку заборгованості від 03 серпня 2020 року.
Згідно резолютивної частини виконавчого листа № 2-3760/09 від 17 листопада 2009 року, аліменти необхідно стягувати до досягнення дітьми повноліття, а оскільки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 не досяг повноліття, то виконавчий документ підлягає виконанню до 25 жовтня 2024 року.
Таким чином, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3760/09 від 17 листопада 2009 року відсутні, тому вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипка Ю.О. щодо невинесення постанови про закінчення в частині виконавчого провадження – неправомірною є безпідставними та задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов`язання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипку Ю.О. винести постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого з виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2009 року у справі № 2-3760/09 про стягнення з ОСОБА_1 1977 року народження на користь ОСОБА_3 1977 року народження, аліментів на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2009 року до досягнення дітьми повноліття в частині стягнення з ОСОБА_1 1977 року народження на користь ОСОБА_3 , 1977 року народження, аліментів на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, з огляду на наступне.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від
09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня
2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» викладено позицію щодо недопустимості суду підміняти собою органи владних повноважень, відповідно до якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14, Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13, Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 469/643/17, відступати від яких колегія суддів не убачає підстав.
Таким чином, повноваження Державної виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі щодо закінчення виконавчого провадження, за своєю правовою природою є дискреційними.
Суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, а також зобов`язувати його вчиняти певні дії чи приймати рішення.
Також колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги скаржника ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипку Ю.О. повідомити належним чином про прийняте рішення роботодавця боржника з метою зменшення щомісячних відрахувань з заробітної плати та зобов`язання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипку Ю.О. надати скаржнику довідку щодо суми стягнутих з ОСОБА_1 та перерахованих на користь стягувача ОСОБА_3 грошових коштів у вигляді аліментів на виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2009 року у справі № 2-3760/09 з 31 жовтня 2016 року по теперішній час, оскільки державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипкою Ю.О. прийняті відповідні заходи у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 183 Сімейного Кодексу України щодо здійснення відрахувань з доходів ОСОБА_1 у відповідному розмірі, про що свідчать матеріали виконавчого провадження та копія розрахунку заборгованості від 03 серпня 2020 року та в матеріалах справи відсутні докази відмови державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипки Ю.О. надати скаржнику довідку щодо суми стягнутих з нього та перерахованих на користь стягувача ОСОБА_3 грошових коштів у вигляді аліментів на виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2009 року у справі № 2-3760/09 з 31 жовтня 2016 року по теперішній час.
Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення скарги ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що державний виконавець, в порушення ч.3 ст. 183 СК України, з 01 листопада 2016 року, тобто з моменту повноліття старшої дитини, не зменшив розмір належних до стягнення коштів з боржника, а продовжив стягувати замість 1/6 частини 1/3 частину від усіх видів доходу боржника, оскільки в даному випадку заявником оскаржуються дії державного виконавця щодо не винесення постанови про закінчення в частині виконавчого провадження після досягнення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття, яку, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не мала права виносити. 
При цьому, вимог щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо невинесення постанови про зменшення розміру належних до стягнення коштів з боржника, скаржником заявлено не було. 
Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що згідно постанови державного виконавця від 20.09.2019 року, в порушення вимог ч.3 ст.183 СК України, з боржника продовжено стягнення аліментів в розмірі 1/3 частину від усіх видів доходу боржника, оскільки скаржником ОСОБА_1 вказана постанова державного виконавця не оскаржується. 
Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги, що постанова від 05 лютого 2020 року про стягнення з боржника аліментів в розмірі 1/6 частики усіх видів доходу боржника була внесена до АСВП 07 липня 2020 року, що свідчить про службове підроблення з боку державного виконавця, оскільки в даному випадку несвоєчасність внесення державним виконавцем постанови від 05 лютого 2020 року до АСВП не є предметом поданої ОСОБА_1 скарги на дії державного виконавця. 
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець з 31.10.2016 року, відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», мала закінчити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, або, принаймні, 11.01.2020 року після отримання заяви боржника про закінчення виконавчого провадження, однак цього зроблено не було, оскільки відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не мала права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, так як рішення суду першої інстанції не виконано в повному обсязі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали суду не вбачається, у зв`язку із чим вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року. 

Головуючий:
                               
Судді: