УХВАЛА

05 квітня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/1205/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бакуліна С.В. (доповідач), Баранець О.М., Губенко Н.М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 (головуючий суддя - Мальченко А.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.) на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 (суддя Баранов Д.О.)
у справі №910/1205/20
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
до Товариства з обмеженою відповідальністю  "ТЕК Інжиніринг"
про    стягнення 85946,19 грн,
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК Інжиніринг"
до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
про стягнення 177 026,96 грн,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК Інжиніринг" (далі - ТОВ "ТЕК Інжиніринг") про стягнення пені в розмірі 85946,19 грн у зв`язку з порушення строків поставки за договором на поставку товару з супутніми послугами від 21.01.2019 №13/24т-2019.
ТОВ "ТЕК Інжиніринг" звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою про стягнення з АТ "Укргазвидобування" заборгованості у розмірі 177026,96 грн, що складається з: пені - 10171,47 грн, 3% річних - 83601,11 грн та інфляційних втрат - 83254,38 грн, яка обґрунтована неналежним виконанням зобов`язань за договором від 21.01.2019 №13/24т-2019 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.
Господарський суд міста Києва рішенням від 07.10.2020 у справі №910/1205/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021, первісний позов АТ "Укргазвидобування" задовольнив; стягнув з ТОВ "ТЕК Інжиніринг" на користь АТ "Укргазвидобування" пеню в сумі 85946,19 грн та 1921,00 грн витрат по сплаті судового збору; зустрічний позов задовольнив частково; стягнув з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "ТЕК Інжиніринг" 10171,47 грн пені, 83601,11 грн 3% річних, 34937,88 грн інфляційних втрат, 1930,66 грн витрат по сплаті судового збору та 14360,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині зустрічного позову та витрат на професійну правничу допомогу відмовив.
11.03.2021(згідно з відміткою на поштовому конверті) АТ "Укргазвидобування" звернулось безпосередньо до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 в частині задоволення зустрічного позову та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 в частині залишення без задоволення апеляційної скарги АТ "Укргазвидобування" скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ "ТЕК Інжиніринг" у задоволенні зустрічного позову, в іншій частині рішення та постанову залишити без змін.
Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)    справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року - 2270,00 гривень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову, з яким АТ «Укргазвидобування» в особі Філії у 2020 році звернулося до Господарського суду міста Києва про захист порушених прав, є стягнення 85946,19 грн, предметом зустрічного позову у цій справі є стягнення 177026,96 грн, що разом становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (1135000,00 грн).
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що в силу зазначеної вище вимоги пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.
АТ "Укргазвидобування" у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, що передбачені підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального  кодексу України (далі - ГПК України), а саме те, що:
- усунення помилкових висновків щодо надання переваги одним умовам договору та залишення поза увагою інших, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, свідчить про неправильне застосування судами норм матеріального права та про порушення норм процесуального права, а отже стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування    єдиної правозастосовчої практики, та має виняткове значення для скаржника, оскільки підхід судів у вигляді неврахування обов`язкових умов договору анулює можливість вільного волевиявлення сторін правочину та є принципово різним щодо існуючого раніше;
- сторонами було укладено договір за умов, що несплата не є порушенням строку оплати зі сторони покупця у випадку ненадання постачальником рахунку на оплату, які були зафіксовані у тендерній документації та за наслідком проведення процедури закупівлі через електронну платформу Прозорро, тому ця справа має виняткове значення для скаржника, як учасника справи.
Крім того, скаржник зазначає, що судами попередній інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосовано норми права без урахування висновку викладених у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №922/610/19, від 13.02.2020 у справі №910/2932/19, від 20.06.2018 у справі №910/18719/17 щодо застосування статей 6, 179, 180, 184, 220, 265, 267 Господарського кодексу України, статей 6, 612, 627 Цивільного кодексу України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України). Також скаржник вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання АТ "Укргазвидобування" про залишення без розгляду невчасно поданих доказів та встановлення судами попередніх інстанцій обставин, які мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів.
За оцінкою Суду посилання скаржника на випадки, зазначені у пунктах "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, не свідчать про наявність належних обґрунтувань, за яких судові рішення у цій справі з ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, оскільки: по-перше, у поданій касаційній скарзі скаржник не доводить посиланням на кількісні та якісні показники різного підходу судів у застосуванні ними у подібних правовідносинах норм права, які, на його переконання, неправильно застосували суди попередніх інстанцій; по-друге, посилання на те, що ця справа має виняткове значення для відповідача, має загальний характер, позаяк будь-яким чином ніж посиланням на обставини справи та доводами про непогодження з ухваленими судовими рішеннями не обґрунтовані.
Таким чином у пункті 2 частини третьої    статті 287 ГПК України унормовано, що  касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та за умови належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 
Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
При цьому, незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
З огляду на відсутність обґрунтування наявності обставин, передбачених підпунктами "а"-"в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі №910/1205/20 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі №910/1205/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                        С. В. Бакуліна
Судді                                                                                                      О. М. Баранець
                                                                                                      Н. М. Губенко