Справа № 447/792/21                                Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М. 
Провадження № 33/811/795/21                Доповідач в 2-й інстанції: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року, 
встановив:

       постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно з постановою 10.03.2021 близько 17.00 год. у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , під час якого голосно кричав, вживав нецензурну лайку, словесно погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої, вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною. Зазначає, що він не чинив насильство по відношенню до ОСОБА_2 про що наголошував в суді. Зазначив, що 10.03.2021 він прийшов додому та зауважив, що у квартирі міняють з амки на вхідних дверях. Він неодноразово просив дружину пустити його до квартири де знаходяться його особисті речі, проте вона відмовилась впустити його. В зв`язку з чим між ними виник конфлікт та дружина викликала працівників поліції. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази, які можуть підтвердити, що він вчинив дії, що викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, та які б свідчили про те, що він вчинив щодо ОСОБА_2 домашнє насильство, яке заподіяло шкоду її психічному здоров`ю та відсутні докази, які б підтверджували настання такої шкоди. 
ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив задоволити.
ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін. Пояснила, що ОСОБА_1 10.03.2021 вчинив конфлікт, ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, бив руками та ногами по вхідних дверях, внаслідок чого було пошкоджено вхідний замок, все це відбувалось у присутності дітей, які були в квартирі, такі конфлікти ОСОБА_1 вчиняє систематично та постійно погрожує їй.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_2 про законність судового рішення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав. 
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 16 березня 2021 року серії ВАБ № 106518 (а.с. 1);
довідкою про результати проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 10.03.2021 (а.с. 2);
заявою ОСОБА_2 від 10.03.2021 (а.с. 3);
рапортом старшого чергового ВнП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Улинця О.Ю. від 10.03.2021 відповідно до фабули якого 10.03.2021 о 17.09 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.03.2021 о 17.07 год. за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця повідомила про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 вривається до її помешкання. Заявниця дуже занепокоєна, та просить наряд поліції приїхати як найшвидше. У будинку знаходиться 2 неповнолітніх дітей (а.с. 5);
поясненнями ОСОБА_2 від 10.03.2021 про те, що 10.03.2021 її чоловік ОСОБА_1 прийшов до її квартири та вчинив з нею конфлікт під час якого голосно кричав, вживав нецензурні слова та погрожував фізичною розправою. Бив руками та ногами по вхідних дверях, внаслідок чого пошкодив замок, і вона не може відчинити дверей. Пізніше ОСОБА_1 вийшов на прибудинкову територію кидав у вікна її квартири йогуртами у пластиковій упаковці, від ударів пакети розривались та йогурти розтікались по вікнах та фасаду будинку. Такими діями ОСОБА_1 завдав моральної шкоди її та дітям, які налякались. На даний час вони перебувають в процесу розірвання шлюбу, ОСОБА_1 проживає окремо (а.с. 7).
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства у формі психологічного характеру погрози та образи, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 доведена наявними у справі доказами.
Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наведеними вище доказами.
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.
Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн накладене відповідно до санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
постановив:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                 О.В. Маліновська-Микич