Постанова                                                                                       
Іменем України
 
09 червня 2021 року  
м. Київ
 
справа № 2-3789/09
провадження № 61 - 4299 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду 
у складі судді Слюсар Т. А. від 05 лютого 2021 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2009 року закрите акціонерне товариство (далі - ЗАТ, товариство, банк) «ОТП Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вердикт Капітал», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2005 року №CL-005/053/2005 у розмірі               34 543,44 доларів США, 1 428,46 грн штрафних санкцій й судові витрати.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 
2009 року позов ПрАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 25 432,59 доларів США, 1 428,46 грн пеню, судові витрати у сумі 220,78 дол. США, 30,00 грн, а всього: 25 653,37 доларів США 
та 1 458,46 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 
2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-3789/09 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено без задоволення.
У липні 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду. 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року 
справу повернуто до районного суду для належного оформлення і вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року відкрито провадження для розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-3789/09. Цьому провадженню присвоєно № 753/16734/18. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 
2020 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника -  ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 753/16734/18.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 
2020 року відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-3789/09 в частині наданих копій документів.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 
2021 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у цій справі задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження за виконання виконавчого листа № 2-3789/09, де відповідачем є ОСОБА_1 , а саме первісного стягувача ПАТ «ОТБ Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року 
у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року у справі за позовом ПрАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.
Оскаржувана ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1  із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 
2009 року. При цьому, у справі міститься ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року, якою залишено без задоволення заяву, подану не учасником справи, ОСОБА_1 , а іншою особою - 
ОСОБА_2 .
Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що жодних повноважень на представництво його інтересів у справі № 2-3789/09 у 2011 році він нікому не надавав, оскільки на той час перебував у місцях позбавлення волі, про заочне рішення дізнався лише 01 червня 2018 року після ознайомлення з матеріалами справи його представником ОСОБА_4 .
Таким чином, наявна в матеріалах справи ухвала про перегляд заочного рішення від 12 липня 2011 року не може вважатись такою, що стосується ОСОБА_1 , так як предметом розгляду була заява іншої особи - ОСОБА_2 , відомості про якого матеріали відновленої справи не містять.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду,  ОСОБА_1 посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року та передати справу до цього ж суду для продовження розгляду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року клопотання 
ОСОБА_1 про поновлення строку на касаціне оскарження задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 2-3789/09 з Дарницького районного суду м. Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня2021 рокусправу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, без з`ясування всіх обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки було неправомірно відмовлено у прийнятті апеляційної скарги, чим позбавлено його права на перегляд заочного рішення й на доступ до правосуддя. 
Зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, 
що 12 липня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася заява про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року не ОСОБА_1 , а іншої особи - ОСОБА_2 . Вказує, що він дійсно подавав заяву про перегляд заочного рішення суду, проте не надавав повноважень іншим особам на представництво своїх інтересів у вказаній справі. При цьому, вважає, що Дарницьким районним судом м. Києва в ухвалі від 12 липня 2011 року допущено описку в написанні його прізвища й ініціалів імені та по батькові, що не дає підстав стверджувати, що заява про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року подавалася від імені іншої особи. При цьому номер цивільної справи судом в ухвалі зазначено вірно. 
 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
На час ухвалення судами попередніх інстанцій судових рішень процедура апеляційного оскарження заочного рішення була врегульована, зокрема положеннями статей 228, 231, 232 ЦПК України 2004 року.
 
Відповідно до частини першої статті 228 ЦПК України 2004 року заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
 
Згідно з частиною четвертою статті 231 ЦПК України 2004 року у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає обчислюватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Частинами другою, третьою статті 232 ЦПК України 2004 року передбачено, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
 
Отже, ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача).
Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року. При цьому, 
у справи міститься ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року, якою залишено без задоволення заяву, подану не учасником справи,  ОСОБА_1 , а іншою особою -  ОСОБА_2 .
Також, ОСОБА_1 зазначав, що жодних повноважень на представництво його інтересів у справі № 2-3789/09 у 2011 році він нікому не надавав, оскільки на той час перебував у місцях позбавлення волі, про заочне рішення дізнався лише 01 червня 2018 року після ознайомлення з матеріалами справи його представником ОСОБА_4 .
Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанціїї погодитись не можна з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-3789/09 позов ПрАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено (а. с. 2-4). 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 
2011 року заяву  ОСОБА_2  про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-3789/09 залишено без задоволення. З описовою частини цієї ухвали суду вбачається, що суд зазначає про те, що із заявою звернувся саме відповідач по справі,       у судовому засіданні був присутній представник відповідача, який зазначав, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, оскільки перебував під вартою та інше. Зазначено про перегляд заочного рішення суду у справі № 2-3789/09(а. с. 5-6).
Крім того, у доводах касаційної скарги ОСОБА_1 , не заперечує, що саме він звертався із заявою про перегляд заочного рішення, а не ОСОБА_2 ,     і що судом першої інстанції зроблено описку щодо його прізвища та ініціалів.
 
Враховуючи викладене, а також те, що  ОСОБА_1 є відповідачем, і саме він подавав заяву про перегляд заочного рішення, яким було залишено без задоволення його заяву про перегляд заочного рішення, тому суд апеляційної інстанції, порушуючи норми процесуального права, передчасно відмовив ОСОБА_1 у прийнятті апеляційної скарги.
 
При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що у заочному рішенні суду, в ухвалі про перегляд заочного рішення суду вказано одного і того самого позивача, один і той самий номер справи. Суд апеляційної інстації не встановив, що відносно ОСОБА_2 є інша цивільна справа. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»                 від 4 грудня 1995 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»             від 28 жовтня 1998 року).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Апеляційний суд міг установити, чи дійсно допущена описка в ухвалі суду     від 12 липня 2011 року про перегляд заочного рішення суду, оскільки проблемним й практично неможливим є питання усунення такої описки, враховуючи втрату судового провадження не з вини заявника, втрату заяви про перегляд заочного рішення суду, так як в ухвалі про відновлення втраченого судового провадження від 15 грудня 2020 року про відновлення змісту такої заяви не йдеться.  
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, 
що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування ухвали Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 	 	
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                                І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець