Номер провадження: 22-ц/813/4533/21 
Номер справи місцевого суду: 522/5162/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи: Регіональне управління морської охорони, про відновлення права на виплату грошової компенсації за неотримане житло,

                                               ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи: Регіональне управління морської охорони, про відновлення права на виплату грошової компенсації за неотримане житло. Позовна заява мотивована тим, що його загальна військова вислуга років станом на 01.08.2019 року складає 31 рік 08 місяців 14 днів, календарна 26 років 05 днів, пільгова 05 років 08 місяців 09 днів. З 20.04.2018 року позивач є тимчасово переміщеною особою, оскільки немає житла та зареєстрований на тимчасово окупованій території АР Крим АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю житла та необхідності поліпшення житлових умов, позивача було взято на квартирний облік з 02.04.1999 року в Севастопольському загоні морської охорони. З 2014 року по теперішній час позивач перебуває на квартирному обліку в Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України зі складом сім`ї 3 особи - позивач, дружина та донька. Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 10 серпня 2017 року позивач звернувся до командування військової частини із рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане житло у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728. Позивача з сім`єю було включено до списку осіб, які бажають отримати грошову компенсацію за неотримане житло та документи направлені до Адміністрації Державної прикордонної служби України. Втім, Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача, що пакет документів перебуває в його обліковій справі та до Адміністрації не передавалися. 07.11.2019 року на засіданні житлової комісії було повторно розглянуто питання щодо включення позивача в списки на отримання грошової компенсації вже як військовослужбовця запасу з умовою подання оновлених документів, а вже 12.12.2019 року рішенням останньої житлової комісії позивачу було відмовлено в отриманні грошової компенсації, оскільки його було звільнено за закінченням контракту. Викладені обставини стали підставою звернення до суду.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог про відновлення права на виплату грошової компенсації за неотримане житло.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.
Судом встановлено, що:
-  ОСОБА_1 з 26.07.1993 року по 01.08.2019 року проходив військову службу. Звільнений з військової служби в запас Збройних СилУкраїни наказом начальника Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 01.07.2019 року №133-ос відповідно до підпункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу;
-  ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 20.04.2018 року №0000519562 про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи;
- 10.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом про розгляд питання про виплату йому грошової компенсації за неотримане житло;
-  ОСОБА_1 зі складом сім`ї в 3 особи, станом на 05.10.2017 року був включений до списку осіб по Одеському гарнізону, які бажають отримати компенсацію за належне житло й знаходиться в списку під №35, про що свідчить витяг з протоколу №5 засідання гарнізонної житлової комісії Південного регіонального управління ДНС України від 27.12.2017 року;
- листом №721/В-6935 від 11.06.2019 року Адміністрація Державної Прикордонної служби України повідомила ОСОБА_1 про те, що коштів для надання військовослужбовцям грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення за 2019 рік не передбачено, а пакет документів поданих для отримання грошової компенсації знаходиться у обліковій житловій справі позивача, яка перебуває на зберіганні в Південному регіональному управлінні, до Адміністрації ДПС України вказані документи не направлялися;
- відповідно до витягу з протоколу №7 засідання гарнізонної житлової комісії Південного регіонального управління ДНС України від 07.11.2019 року, комісія прийняла рішення вийти з клопотанням на Адміністрацію Державної прикордонної служби України для отримання грошової компенсації - військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 , який перебуває в списках на квартирному обліку з 02.04.1999 року зі складом сім`ї - 3 особи;
-  ОСОБА_1 звернувся із заявою 06.12.2019 року, якою просив виплатити йому компенсацію за неотримане житло, з її розміром був ознайомлений та не заперечував;
- відповідно до протоколу №10 засідання гарнізонної житлової комісії Південного регіонального управління ДНС України від 06.12.2019 року комісія прийняла рішення про відмову в надані грошової компенсації ОСОБА_1 ;
- Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України листом №704/В- 33 від 17.02.2020 року повідомило ОСОБА_1 про те, що він не має права на отримання компенсації замість належного для отримання житлового приміщення, як звільнений у зв`язку з закінченням строку контракту;
- станом на 17.02.2020 року позивач перебуває на квартирному обліку в Одеському гарнізоні (в/ч НОМЕР_1 ) в списках на поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні з 02.04.1999 року під №126 зі складом сім`ї - 3 особи.
Суд першої інстанції вірно визначився з нормами законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами справи.
Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 9 статті 12 цього Закону передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
На виконання статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 728 затверджено Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, який установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах, а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.
Пунктом 2 даного Порядку закріплено виключний перелік осіб на яких поширюється даний Порядок, до них відноситься: військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; особи, звільнені з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей; сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.
Встановивши, що позивача було звільнено у запас за закінченням строку контракту і що у переліку осіб які мають право на грошову компенсацію відповідно до Порядку відсутня така категорія осіб, як звільнені з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, суд першої інстанції вірно вважав, що правові підстави для здійснення виплати таким особам, зокрема і позивачу грошової компенсації за належне їм для отримання житло - відсутні.
Також суд першої інстанції обґрунтованого зазначив, що позивач під час проходження служби мав право на отримання грошової компенсації, як військовослужбовець, який має вислугу на військовій службі більше 20 років.
Згідно п. 9 Порядку, Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрація Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, Служба зовнішньої розвідки, Національна гвардія, Управління державної охорони, ДКА, Адміністрація Держспецзв`язку щороку протягом І кварталу після визначення загальної суми видатків на надання компенсації розподіляють її між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями), в яких ведеться облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням часу взяття військовослужбовців та членів їх сімей на такий облік та/або включення їх до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Пунктом 2 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року №147 Бюджетні кошти спрямовуються на: будівництво житла на земельних ділянках, що в установленому порядку надані (передані) зазначеним у пункті 1 цього Порядку головним розпорядникам бюджетних коштів (власне будівництво); реконструкцію будівель (приміщень) під житло; придбання житла на умовах пайової участі та на вторинному ринку; надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.
Коштів на реалізацію виплати компенсації за неотримане житло військовослужбовцям у 2017- 2019 роки Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік, не виділялися, тому  ОСОБА_1 не міг отримати відповідну компенсацію будучи військовослужбовцем до звільнення у запас за закінченням строку контракту.
Колегія суддів, врахувавши відомості повідомлені представниками відповідачів щодо створення Одеської загальногарнізонної житлової комісії Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби, з метою належної перевірки доводів апеляційної скарги та повноти з`ясування обставин справи, витребувала відомості від Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби щодо перебування позивача на квартирному обліку.
Відповідно до завірених копій переписки між головою Одеської загальногарнізонної житлової комісії Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби та ОСОБА_1 за травень 2020 року вбачається, що листом від 08.05.2020 року № 704/1126 ОСОБА_1 повідомлено, що у відповідності до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби від 01.04.2020 року № Т/704-2448 «Про квартирний облік» створено Одеську загально гарнізонну житлову комісію Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби та проведено передачу з Південого регіонального управління Державної прикордонної служби житлових справ військовослужбовців та військовослужбовців запасу, які проходять та проходили військову службу у віськових частинах 1485, 1550. Житлові комісії уточнюють інформацію про актуальність потреби військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік, здійснюють перереєстрацію таких осіб, за необхідності перевіряють житлові умови цих військовослужбовців та у разі, якщо потреба у поліпшенні житлових умов відпала, такі військовослужбовці у встановленому порядку знімаються з квартирного обліку. ОСОБА_1 запропоновано в термін до 29.05.2020 року оновити дані до облікової справи та написати заяву щодо розгляду на засіданні Одеської загальногарнізонної житлової комісії Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби додавши до заяви копії документів згідно з переліком.
В листі від 18.05.2020 року до голови Одеської загальногарнізонної житлової комісії Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби ОСОБА_1 повідомив про неможливість оновити дані до облікової справи у запропонований строк через перебування дружини на тимчасово окупованій території у зв`язку з доглядом за її хворими батьками і неможливістю повернутися до м. Одеси через карантинні обмеження.
Листом від 29.05.2020 року № 704/В-11 ОСОБА_1 повторно повідомлено про необхідність оновлення даних облікової справи та про наявність в його обліковій справі рапорту від 10.08.2017 року про виплату грошової компенсації за неотримане жиле приміщення.
В засіданні судової колегії 06.04.2021 року позивач пояснив, що він не надав документи для оновлення відомостей облікової справи квартирного обліку, яке запитувала Одеська загальногарнізонна житлова комісія Регіонального управління морської охорони адміністрації Державної прикордонної служби посилаючись на право отримання компенсації за неотримане житло.
Врахувавши обставини, які встановлені районним судом, а також ті відомості, що витребувані під час перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції набув правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відновлення права на виплату грошової компенсації за неотримане житло.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 11.05.2021 року.

Головуючий                                                        О.М. Таварткіладзе 
Судді:                                                                 А.П. Заїкін
                                                                                                С.О. Погорєлова