КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Номер справи: 754/8038/20
Номер провадження:  33/824/4128/2020 
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
10 грудня 2020 року                                                                                        м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Лобуренка С.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня  2020 року, 
ОСОБА_1 , який народився                ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:                   АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
           Цією ж постановою, стягнуто із  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Як встановлено постановою судді, 13.06.2020 року о 02 годині 30 хвилин у м. Києві, по вул. Мілютенка, буд. 11, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нерозбірлива вимова). У присутності двох свідків водій пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газового знаряддя алкотестера «Драгер» ARJL-0309. Покази приладу після проходження тесту склали 1,51 % , тест № 1712, з показами приладу водій погодився. Таким чином, водій порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року скасувати, а провадження у справі про притягнення його до відповідальності закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судове рішення винесене з грубим порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом  усіх фактичних обставин, їх не дослідження та ненадання їм належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи, що є наслідком винесення незаконного та необґрунтованого рішення.
Зокрема, як зазначає апелянт, його представник Лобуренко С.В. звертався до судді Сенюти В.О. з клопотанням про закриття адміністративного правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, однак суддею було відмовлено у задоволенні клопотання.
Також, посилаючись на вимоги ст.ст. 7, 245 та 247 КУпАП, а також вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, який набрав чинності з 01 липня 2020 року та відповідно до якого ст. 130 КУпАП викладена в новій редакції, внаслідок чого адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, не передбачена, а відтак, як вважає апелянт, станом на 01.07.2020 року будь-яке стягнення за адміністративне правопорушення у вигляді керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, КУпАП не передбачає, оскільки вказані дії віднесені до кримінальних проступків.
Отже, як зазначається у скарзі, дії особи, які полягали у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та які мали місце до 01.07.2020 року, кваліфікувати за ознаками кримінального правопорушення (ст. 286-1 КК України) не можна, оскільки, в силу ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність особи не має зворотної дії в часі, та й притягнути до адміністративної відповідальності особу також не можна, оскільки станом на 01.07.2020 року адміністративна відповідальність за вищевказані дії вже скасована та накладення адміністративного стягнення законом не передбачено.
З огляду на це, відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, як вважає апелянт, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 130 КУпАП.
Крім того, на думку апелянта, суддя Деснянського районного суду                           м. Києва взагалі не мала права розглядати справу про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки дана справа не відноситься до територіальної підсудності Деснянського району м. Києва, і з даного приводу, його представник Лобуренко С.В. звертався до суду з відповідним клопотанням про зміну підсудності, проте, суддя відмовила у його задоволенні.
Особливу увагу апелянт звертає і на те, що судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, його вина, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, проте, судом першої інстанції взагалі не було встановлено цих обставин.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лобуренка С.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи поданої апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків судді, як щодо фактичних обставин, так і доведеності вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Зокрема, обставини вчиненого  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 541504 від 13 червня 2020 року, підтверджуються також іншими, наявними у справі та дослідженими судом доказами, а саме: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківкою тесту № 1712 приладу  «Drager Alcotest 6820» від 13 червня 2020, з результатом 1.51 %; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у присутності яких проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а також поясненнями інспектора патрульної поліції Семенова О.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення. 
Посилання  ОСОБА_1 в апеляційні скарзі на те, що оскаржуване судове рішення винесене з грубим порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, не може бути визнане обґрунтованим та служити підставою   для його скасування,з огляду на таке.
По-перше, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, так само і провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, правопорушення пов`язане з керуванням  транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП, було вчинено 13.06.2020 року, тобто до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, на який посилається апелянт.
Станом на 10.09.2020 року, коли було винесено оскаржуване судове рішення, ч. 1 ст. 130 КУпАПтакож передбачала адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а тому посилання апелянта на те, що починаючи з 01.07.2020 року його не могло бути притягнуто до відповідальності за вказані дії, як відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і відповідно до ст. 286-1 КК України, є безпідставними та не можуть служити підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.  
По-друге, посилання ОСОБА_1 на те, що суддя Деснянського районного суддя м. Києва взагалі не мала права розглядати справу про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки дана справа не відноситься до територіальної підсудності Деснянського району м. Києва, також не може бути визнано підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки як прямо передбачено ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
У даному випадку місце вчинення адміністративного правопорушення знаходилося в межах територіальної юрисдикції Деснянського районного суду м. Києва, про що було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та повідомлено про це ОСОБА_1 .
Та обставина, що представник ОСОБА_1 звертався до Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про зміну підсудності справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та її направлення до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, виходячи з місця проживання останнього, а суд відмовив у його задоволенні, не може служити підтвердженням того, що справу розглянуто не належним судом, оскільки положеннями ч. 2 ст. 276 КУпАП, на яку посилався у своєму клопотанні представник ОСОБА_1 , не передбачена можливість розгляду справи про  адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 цього Кодексу за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника.
По-третє, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суддею були грубо порушені вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, його вина, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, оскільки незалежно від того були встановлені ці обставини під час розгляду справи чи ні, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній постанові, передбачає накладення єдиного та безальтернативного адміністративного стягнення, яке не може бути, а ні зменшене, а ні збільшено, в залежності від обставин, про які йде мова у    ч. 2 ст. 33 цього Кодексу.
Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не спростовують законності та обґрунтованості прийнятого судом рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . 
З урахуванням вищенаведеного, а також наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції не має жодних підстав для того, щоб погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржувана постанова, винесена з порушенням норм матеріального чи процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена, оскільки вона не містить у собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду цієї скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним залишити її без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня  2020 року, - без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -   
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня  2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                          
                                                                                                               С.О. Новов

 

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Отвіновський П.Л.