ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 642/150-15-ц 
Провадження № 22-ц/818/2713/21
3 червня 2021 року
м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Сидорчук М.О., 
учасники справи:
стягувач – Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», 
боржники –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Бородіної О.В.,
УСТАНОВИВ: 
У вересні 2018 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (надалі ПАТ), звернувся до суду з заявою, у якій просив поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 642/150/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ заборгованості за кредитним договором в розмірі 686 449,25 грн. та 3654 грн. судового збору (а.с. 130-131).
Заява обґрунтована тим, що з часу набрання заочним рішенням від 01.04.2015 законної сили 11.05.2015 у цивільній справі № 642/150/15-ц представник ПАТ 22.09.2015, 30.09.2015 та 09.03.2016 звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з заявами про видачу виконавчих листів у справі. Судом указані заяви залишалися без відповіді, виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ заборгованості за кредитним договором в розмірі 686 449,25 грн. та 3654 грн. судового збору були видані лише 13.06.2017. З незалежних від ПАТ причин два роки з трирічного строку їх пред`явлення до виконання були втрачені. Після отримання виконавчих листів ПАТ вело перемовини з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про погашення боргу, які виявилися не ефективними. Після завершення перемовин виявилося, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплив, але підлягає поновленню.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року заява ПАТ задоволена: поновлено представнику ПАТ Реутову О.Є строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 642/150/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ заборгованості за кредитним договором в розмірі 686 449,25 грн., виконавчого листа по справі № 642/150/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ заборгованості за кредитним договором в розмірі 686 449,25 грн, виконавчих листів по справі № 642/150/15ц про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ судового збору в розмірі 3654 грн. (а.с. 158-159).
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.05.2015 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору №095-2008-2626 від 15.08.2008 та судовий збір з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили 11.05.2015. Представник ПАТ неодноразово звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з метою отримання виконавчого документа для виконання, що підтверджується заявами від 22.09.2015, 30.09.2015, 09.03.2016. Виконавчий лист був виданий лише 13.06.2017. Рішення суду не виконане. 
Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ відмовити в повному обсязі (а.с. 169-174).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник боржника посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, надані ПАТ листи від 22.09.2015, 30.09.2015, 09.03.2016 належним чином не засвідчені. Якби вони були отримані Ленінським районним судом м. Харкова, то суд видав би ПАТ виконавчі листи у справі № 642/150/15-ц раніше 13.06.2017. Доказів перемовин ПАТ з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявник не надав. Після звернення виконавчих листів у справі № 642/150/15-ц до виконання, боржникам був би наданий строк для добровільного виконання рішення суду. Перемовини з боржниками не позбавляли ПАТ можливості пред`явити виконавчі листи до виконання вчасно. Отже, звертаючись до суду з дійсною заявою ПАТ не надав належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, ОСОБА_2 , яка виступала поручителем за кредитним договором ОСОБА_2 з ПАТ, про існування заборгованості та заочного рішення від 01.04.2015 не знала. Про існування заборгованості апелянту стало відомо лише у 2020 році, після відкриття проти неї виконавчого провадження за виконавчими листами № 642/150/15-ц.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були досліджені судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, заочним рішенням Ленінського районного суду від 01.04.2015, яке набрало законної сили 11.05.2015, у цивільній справі № 642/150/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ заборгованість по кредитному договору № 095 – 2008 -2626 від 15.08.2008 в сумі 686 449 грн 25 коп. та 3654 грн судового збору (а.с. 120 – 122). 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
У статті 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавчі листи з виконання зазначеного рішення суду видані 13 червня 2017 року ( а.с. 136 – 142). 
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на час видачі виконавчих листів, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. 
Отже, оскільки датою набрання судовим рішенням у дійсній справі законної сили зазначено 11.05.2015, строк пред`явлення таких виконавчих листів до виконання сплив 11.05.2018. 
Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.
Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
У заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ПАТ зазначало, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання був зумовлений бездіяльністю апарату Ленінського районного суду щодо реєстрації, долучення до матеріалів справи та видачі виконавчих листів у дійсній справі за заявами Банку від 22.09.2015, 30.09.2015, 09.03.2016. 
На підтвердження зазначеного Банком були надані копії відповідних звернень Банку до суду з заявами про видачу виконавчих листів та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ( а.с. 144 - 148).
Метою статті 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.
Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 166/1472/18 (провадження № 61-15444св19).
Колегія суддів уважає, що ПАТ надані належні та допустимі докази на підтвердження наявності у нього поважних причин пропуску строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву ПАТ про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
Посилання апелянта на те, що на час винесення оскаржуваної ухвали ОСОБА_2 помер (а.с. 176) не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки станом на час перегляду зазначеної справи в суді апеляційної інстанції, апелянтом повідомлено суду про відсутність у ОСОБА_2 спадкоємців, що повинно бути враховано під час примусового виконання рішення.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, ухвалу суду від 28 жовтня 2018 року – залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10 червня 2021 року.

Головуючий                                                                     О.Ю. Тичкова

Судді                                                                            О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук