ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

01 квітня 2021 року                                                                                

м. Чернівці

справа № 715/1665/20

провадження №22-ц/822/427/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 

суддів:                 Кулянди М.І. Одинака О.О.

секретаря                 Конецької Д.Г.
       
з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 

відповідач -  ОСОБА_4 

зустрічний позивач - ОСОБА_4 

зустрічний відповідач - ОСОБА_3 

апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року, головуючий у першій інстанції Григорчак Ю.П.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 у серпні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання та припинення права власності.
Посилався на те, що з 13 серпня 2013 року по 15 квітень 2019 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 
До шлюбу з відповідачкою у 2012 році він придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка складається із 2 частин, перша частина – за кадастровим номером : 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, друга ділянка – за кадастровим номером : 7321087900:01:003:1764, площею 0,0087 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства. 
Під час шлюбу розпочато будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , ступінь готовності складає 52 відсотки. 
Після розірвання шлюбу не можуть дійти згоди щодо поділу майна.
Просив визнати право власності на житловий будинок, як об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівнитцва по АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної власності на частку в будівельних матеріалах, використаних при зведені об`єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , шляхом компенсації ОСОБА_4 50% загальної вартості використаних матеріалів, що становить 309115 грн.

ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги, просив визнати право власності на будівельні матеріали, використані при зведенні незавершеного будівництвом будинку по АДРЕСА_1 вартістю 1179923 грн. 05 коп.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на частку у будівельних матеріалах, використаних при зведенні об`єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , шляхом компенсації 50% вартості будівельних матеріалів, що складає 589962 грн.

ОСОБА_4 у вересні 2020 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва.
Посилалась на те, що вона перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2013 року по 15 квітень 2019 року. 
До реєстрації шлюбу за спільні кошти придбано земельні ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровим номером 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, друга ділянка – за кадастровим номером 7321087900:01:003:1764, площею 0,0087 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства. 
У договорі купівлі – продажу від 19 квітня 2011 року ОСОБА_3 зазначений покупцем земельних ділянок.
На підставі рішення Чагорської сільскої ради від 17 грудня 2012 року №277 ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯМ №726940 на право власності на вказані вище земельні ділянки. 
У лютому 2016 року ОСОБА_3 видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровим номером 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і тоді ж за спільні кошти розпочато будівництво житлового будинку. Згідно довідки, виданої Глибоцьким РБТІ ступінь готовності будинку складає 52 відсотки. 
Просила визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Під час розгляду справи ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги, просила в порядку поділу за запропонованим судовою будівельно- технічною експертизою від 26 листопада 2020 року варіантом №2 виділити ОСОБА_4 у власність в житловому будинку літ. «А-2» з цокольним поверхом, розташованому по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1333 га, кадастровий номер 7321087900:01:003:1765, у цокольному поверсі: приміщення 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м., 0-2?(топкова) – 3,5 кв.м., 0-3 (спортзал) – 26,60 кв.м., 0-4 коридор – 17,30 кв.м., на першому поверсі : приміщення 1-1? (коридор) -13,20 кв.м., на ІІ поверсі : приміщення 2-1 (коридор – сходи ) – 37,20 кв.м., 2-2 (кімната) – 18,0 кв.м., 2-3 (кімната) – 28,50 кв.м., 2-4 (санвузол) – 8,0 кв.м., 2-5 (кімната) – 110,70 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості різниці часток у будинку в розмірі 118970 грн. 98 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в майні та визнання права власності на будівельні матеріали відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва в натурі відмовлено.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області повернути ОСОБА_1 сплачені на рахунок № НОМЕР_1 за платіжними дорученнями № 0.0.1843816997.1 та № НОМЕР_2 через Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» від 21 вересня 2020 року кошти, внесені на депозитний рахунок суду, у розмірі 59115 грн. та 250000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва в натурі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про обрання ОСОБА_4 неналежного способу захисту на порушення норм матеріального права.

Суд першої інстанції послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 200/22329/14-ц) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року (справа № 307/3957/14-ц), які стосуються застосування норм права в інших правовідносинах, що призвело до неправильного застосування до правовідносин сторін у даній справі положень ст.ст. 177-179,181-182, 331 ЦК України.

Судом першої інстанції застосовано ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка не підлягає застосуванню.

Як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на висновки Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 691/1178/16-ц, від 1 квітня 2020 року у справі №1008/6339/12, від 8 липня 2020 року у справі № 372/2914/16-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 450/3446/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 359/2582/17.

Вважає, що заява  ОСОБА_4  про стягнення з ОСОБА_3  судових витрат підлягає задоволенню частково за обставин відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в майні та визнання права власності на будівельні матеріали, понесення ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом позову ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиву ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Посилається на правильне застосування судом першої інстанції норм права з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_4 рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в майні та визнання права власності на будівельні матеріали не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва в натурі, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст. 179, ч. 1 ст. 190, ч.2, 3 ст. 331 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_4 у спосіб визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва в натурі.
На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про обрання ОСОБА_4 неналежного способу захисту свого права, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами  ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. 

Водночас судом першої інстанції зазначено, що визнання права власності на частку в натурі об`єкту незавершеного будівництва призведе до штучної зміни правової природи спірного майна будівельних матеріалів на нерухоме майно.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Судом встановлено, що 13 серпня 2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , який розірвано рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року.
Згідно державних актів серії ЯМ №726940 та серії ЯМ №726941 ОСОБА_3 належать земельні ділянки: кадастровий номер 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; кадастровий номер 7321087900:01:003:1764, площею 0,0087 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до ескізу намірів забудови, виготовленого науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю «Архітектурно – земельне бюро», виданого на ім`я ОСОБА_3 , загальна площа житлового будинку має становити 299,70 кв.м., в тому числова житлова площа – 67 кв.м.
ОСОБА_3 звернувся до відділу містобудування, архітектури та житлово – комунального господарства Глибоцької райдержадмінстрації з заявою на видачу будівельного паспорта від 15 квітня 2016 року, просив видати йому будівельний паспорт забудови земельної ділянки, загальною площею 0,1333 га, право власності на яку належить йому згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ВМ №726940, що за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно копії будівельного паспорту, виданого відділом містобудування, архітектури та житлово – комунального господарства Глибоцької РДА, замовнику ОСОБА_3 видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки - кадастровий номер 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Як вбачається із повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії ЧВ 062160772012 від 19.02.2016 року, у лютому 2016 року забудовником розпочато будівництво спірного житлового будинку.
Відповідно до довідки №172 від 24 червня 2019 року, виданої Глибоцьким КРБТІ, відсоток готовності житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , становить 52%.
Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, виданого ОСОБА_3 , вартість спірного будинку станом на 31 липня 2020 року становить 618 230 грн.
Відповідно до висновку судово будівельно – технічної експертизи №233 від 10 грудня 2020 року, виданого СП «Західно – Український Експертно – Консультативним Центром», відсоток готовності двоповерхового житлового будинку з цокольним поверхом, що знаходиться в АДРЕСА_1 станом на день проведення експертизи становить 61%. Вартість фактично виконаних робіт і будівельних матеріалів, визначена станом на день проведення експертизи складає 1482561 грн. 42 коп. Експерт визнав за можливе розподіл незавершеного будівництвом житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 між співвласниками з можливістю облаштування окремих квартир з відокремленими входами і технічної можливості довести до кінця будівництво сторонами. Визначено варіанти розподілу незавершеного будівництвом житлового будинку в частинах по Ѕ, без втручання в несучі конструкції будинку.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд                             і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи                           чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної                в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи  на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання  або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового                               або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).
Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна,  за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені   з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України.
 У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.
Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва,  не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).
Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, при виникненні спору може підлягати поділу між подружжям як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц (провадження № 61-12010св19) 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц (провадження № 61-13096св18).
З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про обрання ОСОБА_4 неналежного способу захисту свого права, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами  ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, на порушення норм матеріального права. 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнають обставини зведення незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 за час шлюбу.
З огляду на те, що незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 зведений за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Згідно частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. 
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
За змістом абз.2, 3 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).
Згідно з пунктом 7 цієї постанови виділ може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК).
За змістом ст.152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» надано роз`яснення, за якими квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.
Верховний Суд України у постанові від 4 грудня 2013 року у справі №6-130цс13 зазначив, що враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку стт.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути відхилена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п.10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об»єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
На підтвердження факту законності зведення незавершеного будівництвом житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 до матеріалів справи приєднано державний акт серії ЯМ №726940 та державний акт серії ЯМ №726941 про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 кадастровий номер 7321087900:01:003:1765, площею 0,1333 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; кадастровий номер 7321087900:01:003:1764, площею 0,0087 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а також повідомлення про початок виконання будівельних робіт. 
Відповідно до висновку судової комплексної оціночно-будівельної і будівельно-технічної експертизи експерта Юзвенко Р.В. від 26 листопада 2020 року №531 відсоток готовності двоповерхового житлового будинку з цокольним поверхом, що знаходиться в АДРЕСА_1 становить 61%. Експерт визнав за можливе розподіл незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 між співвласниками з можливістю облаштування окремих квартир з відокремленими входами і технічної можливості довести до кінця будівництво сторонами та визначив варіанти розподілу незавершеного будівництвом житлового будинку в частинах по Ѕ без втручання в несучі конструкції будинку.
З оглядну на те, що експертом у висновку судової комплексної оціночно-будівельної і будівельно-технічної експертизи експерта Юзвенко Р.В. від 26 листопада 2020 року №531 визначено варіанти розподілу без втручання в несучі конструкції буднику, при здійсненні переобладнання не потрібно отримання дозволу на це виконкому місцевої ради, крім того, відсутність дозволу на момент розгляду справи, не  позбавляє в майбутньому заявника звернутись до відповідних установ для отримання необхідних дозволів. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року, справа № 712/920/14ц.
За таких обставин є підстави для поділу незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до висновків судової комплексної оціночно-будівельної і будівельно-технічної експертизи експерта Юзвенко Р.В. від 26 листопада 2020 року №531за варіантом №2, оскільки такий варіант розподілу є найбільш наближений до ідеальних часток права власності у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 . 
Слід виділити ОСОБА_4 у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 у цокольному поверсі: приміщення 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м, 0-21 (топкова) площею 3,5 кв.м, 0-3 (спортзал) площею 26,60 кв.м, 0-4 (коридор) площею 17,30 кв.м; на І поверсі: приміщення 1-І1 (коридор) площею 13,20 кв.м; на II поверсі: приміщення 2-1 (коридор-сходи) площею 37,20 кв.м, 2-2 (кімната) площею 18,0 кв.м, 2-3 (кімната) площею 28,50 кв.м, 2-4 (санвузол) площею 8,0 кв.м, 2-5 (кімната) площею 19,09 кв.м, загальною площею 173,90 кв.м вартістю 860251 грн. 67 коп., що становить 58,02%.
Зобов`язати ОСОБА_4 в приміщенні холу цегляною перегородкою відокремити приміщення площею 13,20 кв.м для влаштування сходів з цокольного поверху на І та II поверхи. 
Виділити ОСОБА_3 у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 у цокольному поверсі: приміщення 0-2 (топкова) площею 3,5 кв.м, 0-5 (гараж) площею 21,50 кв.м; на І поверсі: приміщення 1-1(хол) площею 74,30 кв.м., 1-2 (кухня) площею 18,50, 1-3 (санвузол) площею 8,0 кв.м, загальною площею 125,80 кв.м вартістю 622309 грн. 75 коп., що становить 41,98%.
Зобов`язати ОСОБА_3 влаштувати перегородку в приміщенні топочної, влаштувати проріз для входу в топочну. Між приміщеннями спортивної зали площею 25,60 кв.м і коридором площею 17,30 кв.м влаштувати цегляну перегородку.
Тому підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсація у зв`язку із відступом від ідеальної частки вартості майна в сумі 118970 грн. 98 коп.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року в частині що оскаржується підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України із постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат
На підставі ч.13ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанції про сплату судового зобу №41020 ОСОБА_4 за подання зустрічного позову сплачено судовий збір у розмірі 7412 грн. 80 коп.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_4 сплачено 11119 грн. 21 коп. згідно квитанції Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 03 березня 2021 року.
Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю, тому підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь   ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 18532 грн. 01 коп.
Пунктами 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом пунктів 1, 2 частини 3статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність "гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 3статті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Змістом пункту 1 частини 2 статті137, частини 8 статті141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 цього Кодексу).
ОСОБА_4 на підтвердження витрат на правничу допомогу долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги серія СЕ №1011426, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ №000312, попередній розрахунок суми судових витрат у зв`язку з розглядом справи від 09 вересня 2020 року, витяг з договору №134/20 про надання юридичної(правничої допомоги від 07 серпня 2020 року, звіт(акт) про надані послуги відповідачу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції від 05 березня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №25/21/03 від 25 березня 2021 року.
Відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат у зв`язку з розглядом справи від 09 вересня 2020 року адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» надано позивачу ОСОБА_4 правничу допомогу у вигляді консультації клієнта, узгодження правової позиції та необхідності підготовки позовної заяви - 1 год., підготовка та направлення зустрічної позовної заяви – 4 год., підготовка та направлення клопотання про призначення експертизи – 1 год., підготовка та участь у судових засіданнях – 2 год., на загальну суму 15113 грн. 60 коп. (а.с.77-78).
Відповідно до звіту (акт) про надані послуги відповідачу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції від 05 березня 2021 року адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» надано позивачу ОСОБА_4 правничу допомогу у вигляді підготовка та направлення до суду апеляційної скарги на рішення – 6 год., підготовка та представництво інтересів клієнта в Чернівецькому апеляційному суді – 1 год., на загальну суму 16800 грн.
Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатським об`єднанням ««Поляк і партнери`робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для ОСОБА_4 , реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, заява ОСОБА_4 про відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 31913 грн. 60 коп. підлягає задоволенню.
Разом з тим ОСОБА_3 не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2021 року в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва в натурі скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва в натурі задовольнити.
Виділити ОСОБА_4 у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 у цокольному поверсі: приміщення 0-1 (тамбур) площею 3,6 кв.м, 0-21 (топкова) площею 3,5 кв.м, 0-3 (спортзал) площею 26,60 кв.м, 0-4 (коридор) площею 17,30 кв.м; на І поверсі: приміщення 1-І1 (коридор) площею 13,20 кв.м; на II поверсі: приміщення 2-1 (коридор-сходи) площею 37,20 кв.м, 2-2 (кімната) площею 18,0 кв.м, 2-3 (кімната) площею 28,50 кв.м, 2-4 (санвузол) площею 8,0 кв.м, 2-5 (кімната) площею 19,09 кв.м, загальною площею 173,90 кв.м. вартістю 860251 грн. 67 коп., що становить 58,02% та визнати право власності на це майно.
Зобов`язати ОСОБА_4 в приміщенні холу цегляною перегородкою відокремити приміщення площею 13,20 кв.м для влаштування сходів з цокольного поверху на І та II поверхи. 
Виділити ОСОБА_3 у незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 у цокольному поверсі: приміщення 0-2 (топкова) площею 3,5 кв.м., 0-5 (гараж) площею 21,50 кв.м.; на І поверсі: приміщення 1-1(хол) площею 74,30 кв.м, 1-2 (кухня) площею 18,50 кв.м, 1-3(санвузол) площею 8,0 кв.м, загальною площею 125,80 кв.м вартістю 622309 грн. 75 коп., що становить 41,98% та визнати право власності на це майно.
Зобов`язати ОСОБА_3 влаштувати перегородку в приміщенні топочної, влаштувати проріз для входу в топочну. Між приміщеннями спортивної зали площею 25,60квм. і коридором площею 17,30 квм влаштувати цегляну перегородку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості різності часток в сумі 118970 грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати з сплати судового збору в сумі 18532 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 31913 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 15 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                 Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                                М.І. Кулянда

                                                                               О.О. Одинак