Постанова
Іменем України
 
03 червня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 461/10229/19
провадження № 61-4411св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 16 листопада 2020 року у складі судді Радченко В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р.П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Історія справи 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітної плати.
Позов мотивований тим, що 25 грудня 2006 року позивача згідно наказу управління МВС України у Львівській області № 442 о/с від 22 грудня 2006 року було звільнено з органів внутрішніх справ. Постановою від 29 жовтня 2012 року колегією суддів Вищого адміністративного суду України позов ОСОБА_1 до ГУПФ України у Львівській області, ГУ МВС України у Львівській області про проведення перерахунку призначеної пенсії задоволено частково. Визнано незаконні дії відповідача щодо нарахування позивачу пенсії у заниженому розмірі без врахування отримуваних ним додаткових видів грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу.
08 січня 2013 року позивачем надіслано начальникові ГУМВС у Львівській області звернення, в якому просив провести донарахування щомісячної доплати від належної суми пенсії належні позивачу для виплати в листопаді та грудні 2006 року та виплатити такі, провести донарахування вихідної допомоги та виплатити належні суми, скласти відповідні документи для перерахунку позивачу пенсії та направити дані документи в Головне управління пенсійного фонду у Львівській області. На вищевказаний лист позивач отримав відповідь, що його звернення щодо виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2012 року розглянуто керівництвом ГУМВС. Також зазначили, що судове рішення не зобов`язує ГУМВС України у Львівській області провести донарахування щомісячної доплати від належної суми пенсії; провести донарахування вихідної допомоги; надати новий грошовий атестат та розрахунок, довідки для перерахунку пенсії які направити в ГУПФУ у Львівській області. Крім цього, що по усіх питаннях правильності перерахунку та визначення розміру пенсій слід позивачу звертатися до управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ГУПФУ у Львівській області.
З 01 січня 2013 року по даний час Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області не виплатило донарахування щомісячної доплати від належної суми пенсії належні позивачу для виплати в листопаді та грудні 2006 року. На думку позивача, в листопаді 2006 року йому недовиплатили 224,19 грн, а в грудні 2006 року 173,27 грн. Тобто загальна сума становить 397,46 грн.
Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача кошти в сумі 397 грн заробітної плати за листопад, грудень 2006 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заробітної плати. Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної справи віднесений до юрисдикції адміністративних судів. 
Судові рішення мотивовані тим, що предметом даного спору є стягнення невиплаченого донарахування щомісячної доплати від належної суми пенсії за період листопад та грудень 2006 року, а тому спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим спором, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Вищевказаний спір є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому спір який стосується саме невиконання суб`єктом владних повноважень своїх функцій - повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки позивач ставить питання про стягнення заробітної плати, що виникла з трудових відносин між ним і ГУМВС України у Львівській області. Враховуючи норми частин першої, четвертої-шостої статті 19 ЦПК України, вказана позовна заява розглядається в порядку цивільного судочинства.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
У квітні 2021 року матеріали цивільної справи № 461/10229/19 надійшли до Верховного Суду та 21 квітня 2021 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 31 березня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини
Суди встановили, що ОСОБА_1 , який був капітаном міліції, старшим оперуповноваженим ВДСБЕЗ Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про стягнення заробітної плати.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ Пенсійного фонду України в Львівській області та ГУ МВС у Львівській області про проведення перерахунку призначеної пенсії, встановлено, що 25 грудня 2006 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з посади старшого оперуповноваженого відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського РВ УМВСУ у Львівській області, а 26 грудня 2006 року йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суд від 09 лютого 2021 року у справі
№ 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) зроблені висновки, що «спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин. Цей висновок є також актуальним для розмежування юрисдикції спорів при застосуванні процесуальних кодексів, які набули чинності з 15 грудня 2017 року».
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно пункту 2 частини першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» представник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 761/27364/17 вказано, що: «за правилами адміністративного судочинства розглядаються спори, пов`язані з проходженням публічної служби, одним з різновидів якої є служба в органах внутрішніх справ. Ці спори можуть стосуватися як порядку проходження такої служби, до якого включається і виплата заробітної плати».
Встановивши, що за правилами адміністративного судочинства розглядаються спори, пов`язані з проходженням публічної служби, одним з різновидів якої є служба в органах внутрішніх справ, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо стягнення заробітної плати, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
У частині третій статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Висновки Верховного Суду
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 16 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов