ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4205/21 Справа № 213/3460/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач – Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення  Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В.. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне рішення складено 01 лютого 2021 року, -
В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1  звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - АТ «Південний ГЗК») про  визнання наказу №28н від 14.09.2020 року незаконним та його скасування.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 06.10.2010 року працює на підприємстві відповідача, займає посаду водія автотранспортних засобів (легкових). 14.09.2020 року відповідачем видано наказ № 28н про притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці та безпеки руху (перевозив двох пасажирів, один з яких під час руху не був пристебнутий паском безпеки), в результаті якого позивачу оголошено догану та позбавлено премії за вересень 2020 року. 
Позивач вважає, що до нього є упереджене ставлення відповідача. Зазначає, що відповідач під підпис не ознайомлював його як з вимогам Робочої інструкції водія, так і з Наказом Генерального директора АТ «ПівдГЗК» від 22.10.2013 року № 762, та наказом № 407 від 22.04.2016 року; жоден відеозапис порушення йому не демонструвався, з протоколом засідання наради роботи з порушниками правил і норм охорони праці УДТК від 15.05.2019 року не ознайомлювався; інші працівники які знаходились в автомобілі при певевезенні, дисциплінарному стягненню піддані не були. Крім того, вважає, що відповідач в цілому не наділений повноваженнями щодо перевірки дотримання ним Правил дорожнього руху України
Після уточнення позовних вимог просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат від 14 вересня 2020 року №28н «Про притягнення до відповідальності».
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано Наказ Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат від 14 вересня 2020 року №28н «Про притягнення до відповідальності».
Стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач АТ «Південний ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач наказом № 28н притягнутий до дисциплінарної відповідальності за недотримання виробничої дисципліни і порушення вимог законодавства.
Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно п.1.1 робочої інструкції № 02-024 водій керує автомобілем з дотриманням правил дорожнього руху, згідно розділу 4 даної інструкції водій несе відповідальність, зокрема за неналежне виконання чи не виконання своїх обов`язків передбачених даною інструкцією, а також порушення правил дорожнього руху, внутрішнього трудового розпорядку, правил та норм охорони праці, виробничої санітарії та протипожежного захисту згідно ЗУ «Про охорону праці», Положення про СУОТ на АТ «Південний ГЗК», «Про пожежну безпеку». 
Зокрема підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності є не виконання правил дорожнього руху, що входить до складу дисциплінарного проступку, за який позивач повинен нести відповідальність.
Судом не взято до уваги, що факт порушення було зафіксовано за допомогою технічних засобів авто фіксації, у позивача було відібрано письмові пояснення щодо дисциплінарного порушення, що свідчить про виконання відповідачем всіх вимог законодавства щодо встановлення факту дисциплінарного правопорушення позивачем.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача до якого додано докази отримання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача – ОСОБА_2 яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , який кожен окремо заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 2010 року по теперішній час працює в Управлінні дробильно-транспортного комплексу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді «водій автотранспортних засобів» (а.с.58-59).
Відповідно до Наказу Генерального директора АТ «ПГЗК» № 28н від 14 вересня 2020 року «Про притягнення до відповідальності» при перевірці рівня безпеки руху автотранспортних засобів працівниками Управління безпеки 03.09.2020 року на КП №13 були виявлені порушення нормативно-правових актів з охорони праці та безпеки руху,а саме: близько 14:00 годин ОСОБА_4 перетинав КП №13, керуючи автомобілем УАЗ «Hunter» (державний реєстраційний № НОМЕР_1 ) та перевозячи двох пасажирів, один з яких під час руху не був пристебнутий паском безпеки. Здійснюючи перевезення пасажирів таким чином, водій ОСОБА_1 наражав їх на небезпеку, не дотримувався виробничої дисципліни і порушив вимог законодавства і ряд нормативно-правових актів з охорони праці, а саме: статті 14 розділу ІІІ Закону України «Про охорону праці», пункту 2.3.в) розділу 2 Правил дорожнього руху, пункту 2.1 наказу Генерального директора АТ «ПІВДГЗК» від 22.10.2013 №762, пунктів 12, 33, 34 наказу Генерального директора АТ «ПІВДГЗК» від 22.04.2016 №407, пункту 1.1 глави 1 Робочої інструкції №02-024.
За вказані порушення водію автотранспортних засобів УДТК ОСОБА_1 оголошено догану та позбавлено премії за вересень 2020 року (а.с.4). 
При постановленні наказу № 28н від 14.09.2020 року відповідачем враховано те, що ОСОБА_4 в минулому був притягнутий до відповідальності за аналогічні правопорушення, про що свідчить припис служби охорони праці №194/02-05 від 14.05.2019 року, повідомлення про його виконання (вихідний №315 від 15.05.2019) і протокол засідання Наради з роботи з порушниками правил і норм охорони праці УДТК від 15.05.2019 року (а.с. 121-123).
Відповідно до п. 2.1 наказу Генерального директора АТ «ПІВДГЗК» від 22.10.2013  №762 «Про безпеку руху автотранспорту» встановлений обов`язок всіх осіб, які керують автотранспортом, при керуванні автомобілем застосовувати ремені безпеки.
Пунктами 12, 33, 34 наказу Генерального директора АТ «ПІВДГЗК» від  22.04.2016  №407 «Про затвердження переліку грубих порушень охорони праці та промислової безпеки» визначено, що дисциплінарна відповідальність передбачається, зокрема, за порушення правил дорожнього руху (п.12), повторне порушення вимог правил, за яке раніше працівник притягувався до матеріальної відповідальності розпорядженням по цеху (п.33) та інші порушення вимог ОП і ПБ, які потенційно створюють загрозу для життя та здоров`я працівників., 
Згідно п. 1.1 глави 1 Робочої інструкції №02-024 зобов`язує водія загальнофабричної дільниці управління дробильно-транспортного комплексу керувати автомобілем з дотриманням правил дорожнього руху.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за вчинення порушень пов`язаних з дорожнім рухом, до порушників застосовуються заходи адміністративного впливу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення , в даному випадку факт порушення Правил дорожнього руху України встановлений не уповноваженими на те особами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
За правилами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)  догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений у статті 148 КЗпП України, відповідно до якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як один із важливих елементів порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.
Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов`язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Тобто законодавець чітко визначив, що всі дії щодо процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, законом роботодавця зобов`язано провести до його застосування.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Як встановлено судом першої інстанції підставою притягнення до відповідальності ОСОБА_1 стало виявлення за допомогою технічних засобів авто фіксації, а саме камери відео нагляду, а також письмовими поясненнями пасажирів, при здійсненні перевезення пасажирів, один з яких під час руху не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив ст.. 14 розділу ІІІ Закону України «Про охорону праці», пункту 2.3.в) розділу 2 Правил дорожнього руху, пункту 2.1 наказу Генерального директора АТ «ПІВДГЗК» від 22.10.2013 №762, пунктів 12, 33, 34 наказу Генерального директора АТ «ПІВДГЗК» від 22.04.2016 №407, пункту 1.1 глави 1 Робочої інструкції №02-024.
Під час перевірки рівня безпеки руху автотранспортних засобів працівниками Управління безпеки 03.09.2020 року на КП №13 було виявлено, що о 14:00 годині ОСОБА_4 керуючи автомобілем УАЗ «Hunter» перетинав КП №13, в якому один з пасажирів під час руху не був пристебнутий паском безпеки. 
В п 2.3.в) Правил дорожнього руху України, зазначено, що порушення правил користування ременями безпеки, тягне за собою відповідальність, передбачену ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУ пАП України передбачає відповідальність водія за Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Відповідно до ст.. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів),  частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень..
Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами  першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами)  на місці  вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до ст.. 260 КУпАП України у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
З огляду на вищевикладене вбачається, що за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з дорожнім рухом застосовуються заходи адміністративного впливу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачених Кодексом за їх вчинення.
Крім того, не свідчать про вчинення позивачем дисциплінарного проступку посилання на порушення ним п.п. 2.3 Правил дорожнього руху , оскільки трудовим законодавством не передбачено притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності на порушенням ПДР. Окрім цього, дані обставини не підтверджені належними доказами, відповідний протокол компетентним органом не складався і постанова ним не виносилась. 
З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт вчинення ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху України встановлений не уповноваженою на те особами.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів сторонами справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: