Справа № 748/2872/20 	Головуючий у 1 інстанції Кухта В. О. 	
Провадження № 33/4823/97/21 	  	
Категорія - ст. 124 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Оседача М.М.,
за участі захисника-адвоката - Мороза О.В., 
особи, що притягується до 
адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу за ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року, -

                                         В С Т А Н О В И В :
Цією постановою :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , 

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Судом  встановлено, що 14 липня 2020 року о 18 год. 47 хв.  на автодорозі С252137, біля повороту в сторону с. Товстоліс, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21120» н.з. НОМЕР_1 та виїжджаючи з приватного сектора і повертаючи в бік вул. Олександрівської не надав переваги в русі автомобілю марки «Daewoo Nexia» н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2, п. 16.11 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. 
В апеляційній скарзі не погоджуючись з даною постановою суду  ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Категорично заперечує факт порушення ним п.п.10.2 та 16.11 ПДР України. Вказує, що  виїжджаючи з другорядної дороги на головну він бачив, що на відстані близько 200 метрів рухається автомобіль «Daewoo Nexia», але враховуючи швидкість даного автомобіля та дорожню обстановку, він зрозумів, що зможе безпечно розпочати та закінчити маневр виїзду на головну дорогу та продовжити рух. Проте, під час виїзду на головну дорогу його автомобіль зупинився (заглох двигун) в результаті чого, він потрапив в аварійну ситуацію. Вважає, що саме порушення водієм автомобіля «Daewoo Nexia» вимог п. 12.3 ПДР України стало причиною ДТП, оскільки у вказаного автомобіля були всі можливості для безпечної зупинки свого транспортного засобу  або об`їзду перешкоди.  Зазначає, що суд позбавив його можливості бути присутнім у судовому засіданні під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він  позбавив його можливості реалізувати свої  процесуальні права на захист.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника - адвоката Мороза О.В., які підтримали вимоги  викладені в поданій апеляційній скарзі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до  п. 10.2 ПДР України, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

         У свою чергу, згідно із п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Висновок суду першої інстанції про доведеність події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та вини  ОСОБА_1 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи, оціненими та наведеними у постанові суду доказами, які не спростовуються доводами, які наведені стороною захисту  в поданій апеляційній скарзі. 

Такий висновок підтверджується: 
- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії  ДПР18  №470494 від 07 грудня 2020 року, згідно якого ставиться в провину те, що  ОСОБА_1 14 липня 2020 року о 18 год. 47 хв.  на автодорозі С252137, біля повороту в сторону с. Товстоліс, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21120» н.з. НОМЕР_1 та виїжджаючи з приватного сектора і повертаючи в бік вул. Олександрівської не надав переваги в русі автомобілю марки «Daewoo Nexia» н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, та порушень вимог п. 10.2, п. 16.11 ПДР України, транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 3);
-копією протоколу огляду місця події за фактом ДТП від 14 липня 2020 року (а.с. 8);
- даними схеми дорожньо-транспортної пригоди до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18  №470494, на якій містяться відомості щодо розташування транспортних засобів на місці події, та їх механічні пошкодження (а.с. 10);
-копією постанови про закриття кримінального провадження №12020270270000665 від 15 липня 2020 року  за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно цієї постанови, зазначене кримінальне провадження закрито за відсутністю  в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України. Проте, у постанові слідчим зроблено висновок про наявність в діях останнього  адміністративного правопорушення, а саме, порушення водієм ОСОБА_1 правил  п.1.3, 1.5, 2.3 б, 2.3 д, 10.2, 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.. 124 КУпАП, що стало причиною та умовою виникнення події порожньо-транспортної пригоди та перебуває в прямому причино-наслідковому зв`язку з настанням наслідків  (а.с. 5-7).
Крім того, судом апеляційної інстанції при оцінці доказів, що містяться у матеріалах справи, було взято до уваги постанову про закриття кримінального провадження №12020270270000665 від 15 липня 2020 року  за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яка на даний час є неоскарженою, та не скасованою, а отже, викладені в ній дані, мають доказове значення, оскільки носять преюдиційний характер.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив, що виїжджаючи з другорядної дороги на головну він бачив, що на відстані близько 200 метрів рухається автомобіль «Daewoo Nexia», але враховуючи швидкість даного автомобіля та дорожню обстановку, він зрозумів, що зможе безпечно розпочати та закінчити маневр виїзду на головну дорогу та продовжити рух. Проте, під час виїзду на головну дорогу його автомобіль зупинився (заглох двигун) в результаті чого, він потрапив в аварійну ситуацію з причин, які не залежали від його волі, тобто мала місце непереборна сила, на яку він не міг вплинути. Водій автомобіля «Daewoo Nexia», виявивши небезпеку, порушуючи Правила дорожнього руху України не вжив дій, передбачених п. 12.3 ПДР України та продовжив рух в результаті чого відбулось зіткнення з  його автомобілем, який на момент виявлення небезпеки водієм автомобіля «Daewoo Nexia», перебував у нерухомому стані. 

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, які були належним чином зібрані та оформлені, апеляційний суд приходить до висновку про те, що місцевим судом вірно було встановлено наявність вини ОСОБА_1   у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 14 липня 2020 року  о 18 год. 47 хв.  на автодорозі С252137, біля повороту в сторону с. Товстоліс, оскільки останній не дотримався вимог п. 10.2, п. 16.11 ПДР України, що і стало причинною вчинення даного ДТП.
Тобто, наведені докази в сукупності дали суду право поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Виходячи із встановлених обставин події ДТП вбачається, що водій  ОСОБА_1 мав можливість уникнути зіткнення, за умови виконання вимог пунктів 10.2,16.11 ПДР України, а саме переконавшись у безпечності свого маневру для інших учасників руху повинен був надати перевагу в русі автомобілю марки  «Daewoo Nexia».
Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про не дотримання водієм автомобіля «Daewoo Nexia» Правил дорожнього руху  не ґрунтуються на вимогах КУпАП, оскільки суд апеляційної інстанції  при розгляді справи позбавлений можливості виходити за межі складеного протоколу про адміністративне правопорушення та оцінювати і встановлювати вину іншого учасника в даному ДТП.

Окрім того, апеляційний суд зауважує  щодо невідповідності дій водія автомобіля «Daewoo Nexia»  в даній дорожній обстановці ПДР України, то, судом розглядається провадження лише стосовно ОСОБА_1   в межах висунутого відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення обвинувачення. Тому давати оцінку дій інших осіб в межах даного провадження суд не вправі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що дане рішення не є преюдиційним при вирішенні питання про винуватість в даній ДТП й іншого учасника пригоди.

Відтак, доводи ОСОБА_1   з приводу відсутності в його діях  складу адміністративного  правопорушення, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, а таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.  

Жодних інших вагомих доказів на спростування вини ОСОБА_1 , а ні захисником - адвокатом Морозом О.В., а ні самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності суду апеляційної інстанції  надано не було. 

Таким чином, порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це зазначено в апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Висловлюючи прохання про скасування постанови суду, особа-правопорушник в поданій апеляційній скарзі акцентував увагу суду на тому, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився з порушенням вимог ст. 268 КУпАП в зв`язку з чим вважає, що були порушені його права на захист.
Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 неодноразово направлялися судом повідомлення про час та місце розгляду справи, однак вручені не були з причин, які відповідно до зворотного повідомлення відносяться до категорії «інші».  
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що місцевим було прийнято правильне та цілком обґрунтоване  рішення щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 без його участі, оскільки у разі неможливості явки до суду особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вона мала можливість  подати до суду необхідні клопотання. 
При цьому, апеляційний суд вважає, що процедура судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в повній мірі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з рішенням у справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року, відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Права, які на думку  апелянта були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, були повністю поновлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Так, право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де дала пояснення по суті справи, скористалася правовою допомогою, заявляла клопотання та мала можливість надати докази на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене, та те, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію її дій та необґрунтованість накладеного стягнення, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.  
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.   

Суддя	М. М. Оседач