Справа № 757/2726/20-п                                                 Головуючий 1 інстанція- Карабань В.М.
Провадження № 33/824/1702/2021                                  Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
20 квітня 2021 року                                                                          м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правовопрушення за апеляційною скаргою адвоката Жили Анатолія Анатолійовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року, якою провадження у справі щодо
                                                 ОСОБА_1 , 
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, 
                                                мешкає: АДРЕСА_1 
закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
 
в с т а н о в и в:
 
            Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 січня 2020 року серії ДПР18 № 084525, ОСОБА_1 11 січня 2020 року о 23 годині 15 хвилин на бульварі Лесі Українки 20/22 у м.Києві,керуючитранспортним засобом «Рено Логан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував безпечної швидкості та дорожньої обставновки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями, а саме: «Форд Мондео» реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Шевроле Лачетті» реєстраційний номер НОМЕР_3 , «Шевроле Авео» реєстраційний номер НОМЕР_4 , «Кіа Соренто» реєстраційний номер НОМЕР_5 , «Мазда 3» реєстраційний номер НОМЕР_6 . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1  порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 11 січня 2020 року о 23 годині 15 хвилин ОСОБА_1 на бульварі Лесі Українки 20/22 у м.Києві керував транспортним засобом «Рено Логан», реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі закрите. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду справи сплив 3-х місячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, оскільки правопорушення
                                                                        -  2  -
ОСОБА_1 вчинено 11 січня 2020 року.
На постанову Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року адвокат Жила А.А., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови.
Скарга мотивована тим, що закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття судом такого рішення свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами ст.284 КУпАП наявність або відсутність вини в діях особи має встановлюватися саме під час прийняття рішення про накладення адміністративного стягнення, а не під час закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення. Окрім того, при складанні протоколу серії ДПР18 № 084525 від 11 січня 2020 року поліцією не виконані вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року. Зокрема, ОСОБА_1 не пропонувалося проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі з роз`ясненням йому прав передбачених ст.268 КУпАП України, а саме ОСОБА_1 не виписано та не надано направлення за формою встановленою у додатку 1 до Інструкції. Також, має місце невідповідність оформлення поліцією матеріалів ДТП. Так, протокол ДПР18 № 084525 складений 11 січня 2020 року о 23 годині 55 хвилин, однак на наявному справі відеофайлі № 20200112085653002817 зафіксовано, що поліцейський пропонує пройти якийсь огляд (не зазначаючи який саме, та кому пропонує, бо на відео ідентифікувати особу неможливо) о 04 годині 36 хвилин 12 січня 2020 року, тобто після складення протоколу. Пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , фактично складені не раніше 04 години 36 хвилин та є раніше надрукованими. Свідки в судове засідання не викликалися, а отже вважати їх пояснення без допиту в суді, як належний та допустимий доказ неможливо.
Також, адвокатом Жила А.А. заявлене клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги з огляду на те, що 19 січня 2021 року ним подане клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, з якими він ознайомився 03 лютого 2021 року і тоді ж отримав копію постанови судді першої інстанції. 
Наведені апелянтом причини пропуску строку подання апеляційної скарги визнаються судом поважними, а тому на підставі ст.294 КУпАП суд поновлює апелянту строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року. 
Захисник Кривоноса О.В. адвокат Жила АА. належним чином повідомлений про час розгляду справи, подав електронною поштою заяву про розгляд справи без його участі з огляду на стан здоров`я (погане самопочуття, слабкість, підвищену тампературу).
ОСОБА_1 належно повідомлявся судом про розгляд справи, в тому числі неодноразово за вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення мобільним телефоном 063-8521273, проте не відповідав на дзвінки, що стверджується складеними помічником судді та секретарем довідками. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не з`являвся, заяв, клопотань тощо до суду не подавав, розглядом справи не цікавився. 
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин неявки ОСОБА_1 . При цьому суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», де ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй
                                                                        -  3  -
процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.  У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлені про час розгляду справи засобами телефонного зв`язеку, що стверджується телефонограмами, до суду ен з`явилися, причин неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Відповідно до ч. 2 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення.
Пунктом 7 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.
Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Згідно з п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11 січня 2020 року о 23 годині 15 хв., керуючи транспортним засобом не врахував безпечної швидкості та дорожньої обставновки, внаслідок чого здійснив зіткнення з п`ятьма автомобілями «Форд Мондео», «Шевроле Лачетті», «Шевроле Авео», «Кіа Соренто» та «Мазда 3», в результаті чого усі транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Ці обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 084524 від 11 січня 2020 року, схемою дорожньо-транспортної пригоди із зазначенням місця розташування автомобілів після зіткнення та переліком видимих пошкоджень транспортних засобів, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 та
                                                                        -  4  -
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з яких вбачається, що усі автомобілі потерпілих стояли на перехресті на червоний знак світлофора у розташованих поряд в одному напрямку смугах руху, в цей час ОСОБА_1 на швидкості намагався проїхати між автомобілями та допустив зіткнення.
Наведене свідчить про правильність висновків суду про порушення ОСОБА_1 п.12.1 ПДР України, що потягло пошкодження транспортних засобів, а відтак у його діях містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Окрім того, ч.1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 11 січня 2020 року у м.Києві на бульварі Лесі Українки 20/22 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції відмовився.
За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Так, винність  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 084525 від 11 січня 2020 року, відповідно до якого 11 січня 2020 року о 23 годині 15 хвилин ОСОБА_1 на
                                                                        -  5  -
бульварі Лесі Українки 20/22 у м.Києві керував транспортним засобом «Рено Логан», реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків;
- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;
- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (відеофайли №.№ 20200112085443002800, 20200112085534002806, 20200112085544002807, 20200112085600002811, 20200112085653002817), що здійснювали 11 січня 2020 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі в присутності двох свідків.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протоколи про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення явні ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 11 січня 2020 року у ОСОБА_1 а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, в розумінні п.п.2, 3 та 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , а також двома свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови судді першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1  у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.
Також, апеляційний суд погоджується із висновками суду про наявність передбачених закконом підстав для закриття провадження у справі, оскільки на момент розгляду справи сплив трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги про те, що визнання особи винною у вчиненні
                                                                        -  6  -
адміністративного правопорушення з одночасним закриттям провадження за строками є невірним і прийняття судом такого рішення свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки згідно ст.284 КУпАП наявність або відсутність вини в діях особи встановлюється під час прийняття рішення про накладення адміністративного стягнення, а не під час закриття справи за закінченням строків накладення стягнення, апеляційний суд відхиляє як такі, що суперечать закону.
Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку встановлення виності особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні такого правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.274 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення (правова позиція Верховного Суду в постановах від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16 та від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18).
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що встановивши у ч.2 ст. 283 КУпАП вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.
Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України, ГПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст.129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що встановлення вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.
Отже, аналіз положень ст.38 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.
Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу серії ДПР18 № 084525 від 11 січня 2020 року поліцією не виконані вимоги Інструкції про порядок виявлення у
                                                                        -  7  -
водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, а самеОСОБА_1 не пропонувалося проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі з роз`ясненням йому прав передбачених ст.268 КУпАП України та не було виписано і надано направлення за формою встановленою у додатку 1 до Інструкції безпідставні.
По-перше, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП України, а також про послідуючий розгляд справи у Печерському районному суді м.Києва, ОСОБА_1 роз`яснені у встановленому законом порядку, що підтверджується його власноручним підписом у протоколі про вчинення адміністративного парвопорушення.
По-друге,  відповідно до п.3 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУкраїни від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
Згідно п.8 вказаного Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Аналогічні положення містить п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, наведені нормативні документи не передбачають видачу направлення на медичний огляд особі, яка відмовилася від такого огляду. Як вище вказувалося ОСОБА_1 , у якого після зупинки було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що у свою чергу тягне складання відповідного протоколу, а не направлення його на огляд як помилково вважає апелянт.
Наведене спростовує посилання апелянта на те, що йому мали видати направлення на медичний огляд у закладі охорони здоров`я.
По-третє, на відеозаписі із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві, зокрема відеофайлі №20200112085653002817 зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі в присутності двох свідків.
Вказані відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та вимог ст.266 КУпАП.Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1  у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КупАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків є недопустимими
                                                                        -  8  -
доказами, оскільки викладені на надрукованих бланках пояснень, що є недопустимим і такі покази не можуть бути використані, як доказ вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі з урахуванням того, що свідки  в судове засідання не викликалися, необгрунтовані.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями свідків та іншими документами, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Отже, письмові пояснення свідків є належним та допустимим доказом, оскільки містять фактичні дані, на основі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому ні КупАП, ні інші нормативні документи не містять вимог до форми опитування свідків, зокрема, що такі пояснення мають бути написані власноруч, або заборони викладати пояснення свідків на надрукованих бланках, а посилання захисника на неможливість цього є його власним тлумаченням, яке не грунтується на законі. 
Відхиляючи дані доводи апеляційний суд враховує, що згідно ч.2 ст.266 КупАП (в редакції на час складаня протоколу) присутність свідків при огляді водія на стан сп`яніння, пов`язана лише із встановленням обставини щодо огляду чи відмови водія у їх присутності від проходження огляду, а їх письмові пояснення суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КупАП.
Апеляційний суд погоджується із доводами скарги про те, що має місце розбіжність між часом складання протоколів ДПР18 № 084524 та ДПР18 № 084525 від 11 січня 2020 року о 23 годині 4 хв. і 23 годині 55 хв. відповідно та відеозаписом, на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Зокрема, із відеофайлів вбачається висловлення відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння вже 12 січня 2020 року після 01 години.
Проте на думку суду така розбіжність ніяким чином не впливає і не спростовує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як вище вказувалося факт відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння доведений, що зафіксовано на відеозаписі.
При цьому апеляційний суд враховує, що ДТП сталося за участю 6 автомобілів і це потребувало значного часу його оформлення ДТП.
Це ж стосується доводів щодо часу надання свідками псьмових пояснень, які відхиляються із викладених вище підстав.
Отже, надані апелянтом докази та наведені аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника Жили А.А. з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 від адміністративної
                                                                        -  9  -
відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення, та закрите провадження, оскільки на момент розгляду справи сплив трьох місячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП. 
Враховуючи наведене, постанова судді Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в:
            
Поновити адвокату Жилі Анатолію Анатолійовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката Жили Анатолія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Печерського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрите - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                                                  С.І.Савченко