Справа № 756/11010/20                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції - Майбоженко А.М. 
Провадження № 33/824/6/2021                                                                            Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
14 травня 2021 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,
 
секретар:                                                                                                 Ганжа В.В.,
за участю:                                                                                                             
особи, яка притягається до відповідальності                                      ОСОБА_1 ,
захисника                                                                                               Конюшка Д.Б.,
іншого учасника ДТП                                                                            ОСОБА_2 ,
захисника                                                                                               Костенка А.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Костенок Андрія Михайловича на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року, якою закрито провадження у справі про притягнення:
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, уродженки Грузії, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до постанови суду, 14 серпня 2020 року, близько 20 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 рухаючись про проспекту Героїв Сталінграда, 46 в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Acura» д.н.з. НОМЕР_2 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, при повороті ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надала переваги у русі та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 2.3 (б), 16.6 Правил дорожнього руху України.
Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Костенок А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона винесена незаконно, без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, права потерпілого на правову допомогу та справедливий суд.
Так, приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції зазначив, що до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 прийшов на підставі дослідження матеріалів справи, показів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та потерпілого. Однак, такий висновок суду не ґрунтується на доказах, що містяться у справі, а лише на припущеннях судді. 
Апелянт звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_1 , на які посилається суд, відрізняються від тих, які вона власноручно виклала одразу після дорожньо-транспортної пригоди.
В розрізі показань свідка ОСОБА_4 , які були надані в день дорожньо-транспортної пригоди та в суді де він зазначив, що не пам`ятає який був сигнал світлофору, первинні показання ОСОБА_1 є більш узгодженими ніж ті, які вона надавала в суді. Також суд не оцінив критично покази іншого свідка ОСОБА_5 , який з його слів, начебто перебував на перехресті у якості пішохода і бачив, що автомобіль «Hyundai»д.н.з. НОМЕР_3 проїжджав перехрестя в той час коли для нього, як пішохода, загорілось зелене світло. Однак, матеріали справи не містять жодних даних про вказаного свідка: він не давав пояснень працівникам поліції в день дорожньо-транспортної пригоди 14.08.2020, його дані відсутні в протоколі про адміністративне правопорушення, про нього не згадує ОСОБА_1 в своїх поясненнях і в справі навіть не має жодного клопотання про його допит, як свідка. Тому покази цього свідка суд мав також оцінити критично. В розрізі первинних пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , наданих в день дорожньо-транспортної пригоди, показання свідка ОСОБА_5 є такими, що суперечать показам вказаних осіб. 
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суддею без залучення експерта, не володіючи спеціальними знаннями, було зроблено висновки про те, який колір світлофору горів для ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 в момент зіткнення, та з якою швидкістю рухався останній. Такі висновки суд зробив виключно на основі припущень та пояснень сумнівного свідка ОСОБА_5 . Навіть не даючи оцінку особі такого свідка, можна однозначно стверджувати, що свідки на місті дорожньо-транспортної пригоди не є достовірним джерелом інформації про саму подію оскільки, як показує практика, зазвичай, вони спостерігають вже наслідки зіткнення, а інформація яка ними сприймається є не точно, та зі спливом часу взагалі змінюється під впливом об`єктивних та суб`єктивних чинників.
Таким чином, ОСОБА_3 стверджує, що в разі об`єктивного і неупередженого підходу до оцінки доказів вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулось в наслідок порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3 (б), 16.6 Правил дорожнього руху України, транспортні засоби в момент зіткнення рухались на зелений колір світлофору і як найменше, то завершували маневр на жовтий. За таких обставин саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Acura» д.н.з. НОМЕР_2 мала пропустити транспортний засіб «Hyundai»д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку і лише після цього завершити поворот ліворуч.
Крім цього, представник потерпілого звертає увагу на те, що в день проведення засідання потерпілому ОСОБА_2 не було забезпечено участь в судовому засіданні, йому не було роз`яснено його права на правову допомогу та не забезпечено можливість поставити запитання свідкам та особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,
пояснення ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційну скарги, 
пояснення захисника Антонової В.О., який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно з п.2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п.16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Як вбачається із матеріалів провадження, відповідно до протоколу водій ОСОБА_1 14 серпня 2020 року, близько 20 год. 30 хв., рухаючись про проспекту Героїв Сталінграда, 46 в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Acura» д.н.з. НОМЕР_2 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, при повороті ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надала переваги у русі та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 2.3 (б), 16.6 Правил дорожнього руху України.
Під час розгляду апеляційної скарги було досліджено схему місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої автомобіль № 1 «Acura» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 знаходиться за межами перехрестя. Крім того, у даного автомобіля мались пошкодження: деформація заднього правого крила, заднього бампера, тріщина задньої накладки бампера, вибите заднє праве колесо, поведена стійка, подушки безпеки з правої сторони. Дані пошкодження дають підстави стверджувати, що під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Acura» вже закінчував маневр проїзду перехрестя.
Як у суді першої інстанції, так і апеляційному суді ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, зазначила, що здійснювала маневр лівого повороту, виїхала на перехрестя, пропускаючи інші транспортні засоби, а коли загорілося червоне світло світлофору для автомобілів, які рухались назустріч, вона закінчила маневр, проте в цей час водій транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 , проїхавши на забороняюче червоне світло світлофору, здійснив з нею зіткнення.
ОСОБА_2 пояснював, що їхав на зелений сигнал світлофору з приблизною швидкістю 80 кілометрів на годину та побачив, що транспортний засіб «Acura» д.н.з. НОМЕР_2 здійснює маневр лівого повороту, однак не зміг уникнути зіткнення. Автомобіль «Acura» він помітив приблизно за 15 метрів до моменту зіткнення. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 . Правил Дорожнього руху України. В суді першої інстанції ОСОБА_2 надав суду непослідовні та протиречиві пояснення і щодо моменту, коли помітив автомобіль «Acura», і щодо інших особливостей дорожньої обстановки (наявність інших автомобілів перед зіткненням, руху чи зупинки автомобіля «Acura»  після здійснення повороту у смузі його руху).
Свідок ОСОБА_4 в суді першої інстанції пояснював, що 14 серпня 2020 року, близько 20 год. 30 хв. він керував транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_4 в одному напрямку з автомобілем «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 . Ще раніше перед зіткненням він помітив неадекватну поведінку водія транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 на дорозі. Під`їжджаючи до перехрестя, де відбулось зіткнення він перебував в крайній лівій смузі руху. ОСОБА_4 зупинився на світлофорі (не пам`ятає чи був червоний чи жовтий колір). Далі, він побачив як з заду на великій швидкості до перехрестя наближається транспортний засіб «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_5 . З метою уникнення з ним зіткнення свідок виїхав передньою частиною керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху. Водій автомобілю «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_5 одразу з високою швидкістю виїхав на перехрестя де здійснив зіткнення з автомобілем «Acura», д.н.з. НОМЕР_2 .
Крім того, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, був допитаний свідок ОСОБА_5 , який показав, що 14 серпня 2020 року приблизно 20 год.30 хв. він як пішохід на перехресті, біля будинку 46 проспекту Героїв Сталінграду, стояв та очікував зелений сигнал світлофору для пішоходів. Коли загорівся зелений сигнал світлофора, він мав намір перейти дорогу, однак побачив, як на великий швидкості рухається на забороняючий червоний для водіїв сигнал світлофора автомобіль «Hyundai»д.н.з. НОМЕР_3 , що змусило ОСОБА_5 зупинитися і почекати коли даний автомобіль проїде повз нього. Хоча для водіїв вже горів червоний сигнал світлофора.  На перехресті одразу відбулось зіткнення даного автомобіля з автомобілем «Acura» д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював маневр лівого повороту.
Також, було оглянуто фотокартки з місця дорожньо-транспортної пригоди, з яких вбачається, що автомобіль «Acura» знаходиться вже за межами перехрестя, що також дає підстави стверджувати, що в той момент коли водій ОСОБА_1 почала маневр повороту ліворуч на перехресті, для автомобілів, які рухались в зустрічному напрямку, горів забороняючий сигнал світлофора.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме щодо порушення вимогп.п. 2.3 «б», 16.6 ПДР України. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Будь-яких інших доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП суду апеляційної інстанції надано не було. 
Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 13 листопада 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Костенок Андрія Михайловича - залишити без задоволення.
Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       О.М. Рудніченко