ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3151/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Савицького Я.Ф.,
          суддів: Головея В.М.,
                                                          Разюк Г.П. Н.М.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”
на рішення Господарського суду Одеської області 
від 11 січня 2021 року (повний текст складений 16.01.2021р.)
по справі № 916/3151/20
за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”
до відповідача Державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний”
про стягнення 118 447,80 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Бездоля Д.О.
дата та місце винесення рішення: 11.01.2021р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (далі - позивач, ПАТ “Українська залізниця”, Залізниця) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний” (далі - відповідач, ДП „МТП „Южний», Порт), в якій просило суд стягнути з відповідача 118 447,80 грн. плати за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у вагонах.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов`язку здійснити сплату позивачу за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у вагонах двох поїздів: поїзд індекс 4573-060-4006 у кількості 53 вагони та поїзд індекс 4672-607-4006 у кількості 52 вагони, які з вини Державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний” простоювали на коліях станції «Помічна» та «Кропивницька», в очікуванні можливості станції «Берегово» прийняти заплановані на 11.05.2020 року відповідні потяги.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. у справі №916/3151/20 (суддя Бездоля Д.О.) у задоволенні позову Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” відмовлено у повному обсязі. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у матеріалах справи відсутній складений акт загальної форми ГУ-23, без якого не доведено наявність підстав для матеріальної відповідальності відповідача у виді виникнення обов`язку сплатити нараховану залізницею плату за користування вагонами та збору за зберігання вантажів у вагонах під час затримки вагонів на підходах до станції призначення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. у справі №916/3151/20 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний” на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Одеська залізниця” 118 447,80 грн. плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів у вагонах.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято з неправильним застосування норм матеріального права, на підставі неправильного установлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки досліджених доказів.
Доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність складення Залізницею актів загальної форми ГУ-23 для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за затримку вагонів на підходах до станції призначення.
Так, апелянт вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що положенням діючих нормативно-правових актів, не передбачено складання актів загальної форми (ГУ-23) у випадку затримки вагонів на підходах до станції призначення.
Посилаючись на п.8, 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами, позивач вказує, що для правильного застосування норм права необхідно розмежовувати поняття «затримки вагонів на станції призначення» та «затримки вагонів на підходах до станції призначення», оскільки у разі затримки вагонів на станції призначення Залізниця складає акт загальної форми ГУ-23, а затримка вагонів на підходах до станції оформляється наказом залізниці, актом про затримку вагонів форми ГУ-23а, що складається станцією затримки вагонів.
Враховуючи, що затримка вагонів мала місце саме на підходах до станції призначення, а не на станції «Берегова», скаржник вважає, що дії Залізниці регулюються лише п.п.9 та 10 Правил користування вагонами і контейнерами, а тому, в даному випадку складення акту загальної форми ГУ-23 не передбачено.
Також, позивач звертає увагу на те, що акти загальної форми ГУ-23, які складаються станцією призначення на вагони, що знаходяться на станції, не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності за користування іншими вагонами – затриманими на підходах до станції призначення. Зважаючи на те, що у справі не йдеться про відповідальність відповідача за затримку вагонів на станції призначення, апелянт наполягає на тому, що складання у цьому випадку актів загальної форми не передбачено положеннями діючих Правил користування вагонами і контейнерами.
Разом з тим, скаржник зауважує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявній в матеріалах справи копії облікової картки виконання плану перевезення вантажів з залізничного на водний транспорт за травень 2020 року, якою підтверджується неможливість приймання вагонів відповідачем, що й стало підставою для їх затримки на шляху прямування.
Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції було помилково застосовано до спірних правовідносин положення п. 7.1. Договору, які не підлягають застосуванню при затримці вагонів на підходах до станції призначення.
Крім того, скаржник не погоджується і з застосуванням судом до спірних правовідносин п. 3.1.2. та п.п. 3.1.1.1. Інструкції про порядок дій працівників залізниці під час оформлення матеріалів на затримку вагонів на підходах до станції призначення, оскільки вона не регламентує відносини між сторонами, а призначена виключно для внутрішнього використання працівниками позивача.
Більш детально доводи Акціонерного товариства Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. по справі №916/3151/20.
Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
11.03.2021 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вважає, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та безпідставною. Просить в задоволені апеляційної скарги Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” відмовити та рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. по справі №916/3151/20 залишити в без змін.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2013 між Одеською залізницею (Залізниця) та ДП “Морський торговельний порт “Южний” (Порт) було укладено договір № 1/230/СД/УП-79 (далі - договір)  про обробку вагонів з вантажами (а.с.27-33, т.1).
Згідно з п. 2.1. договору Залізниця здає/приймає, а Порт приймає/здає експортні, транзитні, імпортні вантажі, що перевозяться за участю морського (річкового), залізничного транспорту, а також господарські вантажі для порту або для його контрагентів. Порт надає Залізниці перелік контрагентів, коди вантажоодержувачів і експедиторів, з якими він має договори. 
Пунктом 2.2. договору встановлено, що на станції – від імені Залізниці виступає Станція «Берегова» (далі – Станція).
Відповідно до п. 3.1. договору Порт зобов`язується, зокрема: здійснювати місячне планування завозу і вивозу експортних, імпортних і транзитних вантажів, обсяг яких не повинен перевищувати узгодженого як в цілому, так і з окремої номенклатури вантажів, контролювати ритмічність завозу згідно з узгодженими обсягами; приймати всі узгоджені з Портом експортні та транзитні вантажі та нести відповідальність за користування вагонами від моменту подачі Залізницею на фронти Порту під навантаження/розвантаження або приймально-здавальні колії до моменту здачі їх Залізниці (розділ 6 цього договору). Нести перед Залізницею відповідальність відповідно до Розділу 7; надавати Станції доручення на своїх працівників на право розкредитування перевізних документів на вантажі, які надійшли на адресу Порту.
Згідно з п.3.2. договору Залізниця зобов`язується, зокрема: здійснювати подачу вагонів під вивантаження та навантаження за узгодженим з Портом добовим планом у кількості, передбаченої ЄТП роботи Станції і Порту; спільно з Портом планувати роботу з навантаження і розвантаження вагонів на наступну добу і аналізувати результати роботи за минулу; вести облік часу користування вагонами, переданими Порту, а також неприйнятих Портом вагонів і затриманих з вини Порта на Станції, згідно з добовим планом та Правилами користування вагонами; своєчасно здійснювати забирання з території Порту розвантажених та навантажених Портом вагонів; забезпечувати наявність на Станції і в Порту достатньої кількості номенклатури вантажів для забезпечення вагонами максимальної кількості вантажних фронтів Порту згідно узгодженого добового плану.
За змістом п.4.3. договору добове планування Станції і Порта здійснюється до 11 години начальниками Порту і Станції або їх заступниками з оформленням добового плану роботи з урахуванням інформації про підхід потягів за підписами обох сторін. При добовому плануванні роботи Порту і Залізниці передбачається першочергова подача та вивантаження вагонів належності інших адміністрацій.
Норма вивантаження на кожну добу встановлюється добовим планом, який складається на підставі узгоджених місячних обсягів завозу вантажів у Порт і додатково угоджених обсягів, виходячи із наявності вагонів в Порту, на Станції та на підходах до неї, рівномірно протягом доби у розмірі не менше переробної спроможності вантажних фронтів відповідно до ЄТП роботи Станції і Порту. При відсутності вагонів на станції Берегова згідно переробної спроможності вантажних фронтів з урахуванням роду вантажу відповідно до ЄТП роботи станції і Порту, нерівномірності подачі вагонів на Станцію, невчасному прибиранню порожніх вагонів з порту після вивантаження з вини Станції – Порт не несе відповідальності за невиконання вивантаження (навантаження) за обліковою карткою, згідно переробної спроможності вантажних фронтів, якщо відсутність вагонів виникла не з вини Порту (п.4.4. договору).
Відповідно до п. 4.6. договору за невиконання норми вивантаження вагонів, установленої добовим планом, Порт і Залізниця несуть матеріальну відповідальність у розмірі двох добових ставок плати за користування вагонами за кожний не підведений не поданий (з вини Залізниці), не вивантажений (з вини Порту) вагон. Залізниця і Порт звільняються від цієї відповідальності у разі форс-мажорних обставин (п.7.10. цього договору). 
Облікова картка виконання плану вивантаження вагонів за формою додатка 4 до Правил перевезення вантажів у прямому змішаному залізнично-водному сполучені ведеться Станцією одна для всієї номенклатури експортних і транзитних вантажів, що прибувають і вивозяться через Порт. За вимогою Порту Станція веде для нього один екземпляр облікової картки (п. 4.7. договору).
За умовами п. 4.9. договору розмір місячного плану вивантаження визначається в обліковій картці як сума (у цілих вагонах) норм вивантаження кожної доби, встановлених добовим планом згідно з п.4.4. цього договору. Штраф за невиконання нараховується, виходячи із суми неподаних до норми і не вивантажених вагонів з вини Залізниці і окремо з вини Порту за кожну добу незалежно від виконання плану вивантаження в цілому за місяць. Належна до сплати сума визначається як різниця штрафів, нарахованих на Порт і на Залізницю і підлягає сплаті у 10-денний термін після закінчення звітного місяця. 
Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору Станція в особі комерційного агента товарної каси повідомляє Порт (групу розкредитування) не пізніше 65 хвилин після прибуття поїзда про вантажі, що прибули на його адресу, для розкредитування перевізних документів та розмітки вагонів по вантажних фронтах. Розкредитування перевізних документів проводиться в електронному виді з використанням електронного цифрового підпису. У випадку, коли Порт відмовляє в Прийнятті вантажу по будь-якій причині, яка не залежить від Залізниці, а через деякий час прийняв вантаж, то він сплачує Залізниці плату за користування вагонами та зберігання вантажів у вагонах за весь час простою вагонів в очікуванні розкредитування.
Пунктами 6.6., 6.7. договору встановлено, що навантажені (порожні) вагони вважаються поданими з моменту постановки їх на фронти вивантаження (навантаження), передавальні колії і при постановці вагонів на колії які належать Порту (у тому числі вагони, які подані під рихлення та в тепляки), при цьому оформлюється пам`ятка про подавання/забирання вагонів ф. ГУ-45 за підписами представників обох сторін (факт прийому вагонів від залізниці – підпис пам`ятки Портом). Навантаження або вивантаження вагонів вважаються закінченими з моменту готовності до забирання усієї партії вагонів поданої згідно ЄТП. Про час готовності до забирання усієї партії вагонів Порт письмово повідомляє Станцію.
Згідно з п.6.8. договору час подачі вагонів і час готовності до забирання їх автоматично фіксується у відомості плати за користування вагонами ф. ГУ-46 на підставі Пам`ятки про подавання/забирання вагонів ф. ГУ-45.
Приписами п 7.1. договору визначено, що плата за користування вагонами Портом нараховується за час з моменту їхньої передачі Порту до моменту прийому Залізницею від Порту всієї партіє замовлених та узгоджених Станцією і Портом вагонів з урахуванням часу затримки. Облік часу користування вагонами і контейнерами, поданими в Порт, провадиться за Відомостями плати за користування вагонами, Відомостями плати за закінчення користування контейнерами, які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів, Пам`яток про видачу/приймання контейнерів, Повідомлень про вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а та Актів загальної форми ГУ-23. Відомості плати за користування вагонами складаються Станцією в трьох примірниках і підписуються представниками Станції і Порту. Вагони, що з вини Порту недозаявлені або недовивантажені проти добової норми вивантаження (п.п.4.3., 4.4. цього договору), а з вини Залізниці не подані на Станцію, а Станцією не подані на вантажні фронти, згідно заявок Порту, оформлюються актами загальної форми з покладенням на Порт або Станцію відповідальності згідно з Правилами перевезень вантажів. 
Відповідно до п. 7.3. договору за невиконання норми вивантаження вагонів, встановленої добовим планом (п.п.4.3., 4.4. цього договору), Порт і Залізниця несуть матеріальну відповідальність. Залізниця і Порт звільняються від відповідальності за невиконання запланованої добової норми вивантаження вагонів тільки у випадках форс-мажорних обставин.
За змістом п.п. 7.4., 7.9. договору за користування вагонами і контейнерами Порт сплачує Залізниці плату згідно з Розділом 5 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво №1 (далі – Тарифне керівництво №1). За маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені портом, порт сплачує збір згідно з Тарифним керівництвом №1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення. Збір за зберігання вантажів у вагонах нараховується згідно з п.2 розділу 3 Тарифного керівництва №1. 
У відповідності до п. 9.8. договору з усіх питань, не передбачених цим договором, сторони керуються Єдиним технологічним процесом, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами, що діють на морському, річковому та залізничному транспорті.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2020р. зі станцій відправлення Терни та Кривий Ріг на користь одержувача – ДП “МТП “Южний” на станцію «Берегова» Одеської залізниці прямувало 105 вагони з вантажем за залізничними накладними №45157385, №45130754 та №45130812.
На підставі наказів залізниці від 11.05.2020 №2 та №3 (а.с.40, т.1) потяги з вагонами, що прямували на адресу відповідача за вищевказаними залізничними накладними, були затримані на станціях «Помічна» (53 вагони, що перевозились у потягу №1779, індексний №4573-060-4006) та «Кропивницька» (52 вагони, що перевозились у потязі №1779, індексний №4672-607-4006), з причин неможливості приймання останніх станцією призначення «Берегова» Одеської залізниці. 
11.05.2020р. станціями «Помічна» та «Кропивницька» було складено акти про затримку вагонів №1 та №4 за формою ГУ-23а (а.с.41-42, т.1) з причин неможливості приймання вищевказаних вагонів вантажовласником та відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення. 
Матеріали справи свідчать, що затримка поїзду на станції «Помічна» була завершена 13.05.2020р. о 02 год. 00 хв., а на станції «Кропивницька» – 13.05.2020р. о 01 год. 00 хв. Про затримку вагонів станцію призначення «Берегова» було повідомлено 11.05.2020р. о 16 год. 08 хв. та 17 год. 49 хв. відповідними телефонограмами (а.с.43, т.1). 
Як встановлено судом першої інстанції, одразу, після затримки вагонів, станцією «Берегове» було повідомлено про вказану затримку представника ДП “МТП “Южний” - Міхей Ірину Омелянівну, передавши їй копії відповідних повідомлень від 11.05.2020р. №№4, 5, однак остання відмовилась від підпису у даних повідомленнях, про що представниками Залізниці було складено відповідні акти загальної форми від 11.05.2020р. №1972 та №1973 (а.с.46, т.1). 
Згідно з наявної у справі копії довіреності від 27.12.2019р. №103-13/176 (а.с.45, т.1), ДП “МТП “Южний” уповноважило Міхей Ірину Омелянівну – фахівця (з розкредитування залізничних документів) сектору роботи з залізницею ВРР-2 ДП “МТП “Южний” здійснювати розкредитування перевізних документів на вагони, що надійшли з вантажами відповідача через станцію «Берегова» РФ “Одеська залізниця” АТ “Укрзалізниця”.
На підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів (а.с.56-78, т.1) та з врахуванням часу затримки вагонів, згідно вищевказаних наказів та актів за формою ГУ-23а, Залізницею були складені відомості плати за користування вагонами №№1505155, 16051571, 18051594, 19051605, 16051572, 15051554, 1505160, 14051539, 14051542 (а.с.49-54, т.1) на загальну суму 10473,20 грн. без ПДВ, які представником відповідача підписано із зауваженнями, згідно з якими Порт частково заперечив щодо нарахованої Залізницею суми плати, у зв`язку з відсутністю акту загальної форми №1. 
Крім цього, згідно з накопичувальними картками від 18.05.2020р. №18050485 та №18050486 (а.с.55, т.1), Залізницею було нараховано для сплати Портом збір за зберігання вантажу на підставі актів про затримку вагонів №1 та №4 на загальну суму 88235,30 грн. без ПДВ. Накопичувальні картки представником відповідача також було підписано із зауваженнями, згідно з якими Порт в повному обсязі заперечив суму збору, нарахованої Залізницею, у зв`язку з відсутністю акту загальної форми №1.
При цьому, у матеріалах справи наявна облікова картка виконання плану перевезення вантажу із залізничного на водний транспорт, складена між Портом та станцією «Берегова» (а.с.39, т.1), згідно з якою у травні 2020р. відповідачем не було вивантажено вагонів за описом в загальній кількості 2641 вагони, у зв`язку з чим Залізницею було нараховано до сплати портом штраф у сумі 466 250,60 грн., який був сплачений Портом. 
Як зазначено судом першої інстанції, за твердженням Залізниці, вказана облікова картка підтверджує обставину накопичення невивантажених відповідачем вагонів на станції «Берегова», що стало підставою для затримки вагонів на станціях «Помічна» та «Кропивницька». 
Згідно із Листами начальника станції «Берегова» від 18.05.2020р. №392 та №393, наявними у матеріалах справи, останній просив директора ДП “МТП “Южний” вирішити питання щодо здійснення оплати за користування вагонами в розмірі 4768,40 грн. та 5702,80 грн., а також збору за зберігання вантажу в розмірі 43918,10 грн. та 44317,20 грн., нарахованих Залізницею на підставі актів про затримку вагонів ГУ-23а №1 та №4.
У відповіді на вищевказані листи від 26.05.2020р. за №3059/01/202/20 та №3060/01/202/20 (а.с.111, 114, т.1) Порт зазначив про необґрунтованість та недоведеність причин затримки вагонів, оскільки Залізницею не було складено Акт загальної форми ГУ-23 щодо засвідчення неможливості приймання вагонів вантажовласником та відсутності можливості накопичення вагонів на станції призначення. 
Крім цього, Порт наголосив на тому, що позивач належним чином не повідомив відповідача про затримку вагонів, як це передбачено Статутом залізниць України та Правилами користування вагонами і контейнерами, а відповідні обставини відповідачу стали відомі з листів начальника станції «Берегова» від 18.05.2020р., які отримані та зареєстровані портом 19.05.2020р.
В свою чергу, у Листі від 27.05.2020р. №345 начальник станції «Берегова» зазначив, що при затримці спірних вагонів, працівники Залізниці діяли відповідно до п.4.2.2. Інструкції про порядок дій працівників залізниці під час оформлення матеріалів на затримку вагонів на підходах до Станції призначення від 01.06.2015р. Зокрема, повідомлено представника відповідача Міхей І.Є. про затримку вагонів, яка від підпису про отримання повідомлень відмовилась. 
Також, про дотримання Залізницею порядку повідомлення представника відповідача про затримку вагонів станцією «Берегова» було вказано у листі від 05.06.2020р. №434 (а.с.112, т.1). 
Проте, Порт своїм Листом від 09.09.2020р. за №5373/02/202/20 (а.с.116, т.1) зауважив, що представник відповідач - ОСОБА_1 відповідно до своїх посадових обов`язків не має повноважень на отримання повідомлень про затримку вагонів, а всі акти про затримку вагонів на станції «Берегова» протягом 2019-2020 років надавались відповідальними працівниками Станції на підпис виключно диспетчерам із залізничних операцій (змінним) головної диспетчерської ДП “МТП “Южний”, які наділені відповідними повноваженнями. 
Наведене стало підставою для звернення Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” до господарського суду.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Частинами 1 та 2 статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом, Правилами та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 затверджений Статут залізниць України (далі - Статут), який, зокрема, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Пунктом 3 Статуту визначено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.
Умовами пункту 71 Статуту встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).
Порти зобов`язані приймати усі вагони, що надходять для перевалки. При цьому плата за користування нараховується також за вагони, які надійшли понад узгоджені обсяги розвантаження, а також за вагони, затримані на станції і на підходах до неї в очікуванні подачі через неприйняття їх портом (п.93 Статуту).
Пунктом 119 Статуту передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. 
Згідно з п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниць, вантажовласника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Таким чином, судова колегія вважає, що Статутом імперативно визначена можливість засвідчення обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, лише комерційними актами та актами загальної форми. Тому, судом першої інстанції було правильно застосовано до спірних правовідносин ст. 129 Статуту залізниць України.
Водночас, частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.
Порядок користування вагонами регламентовано Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.1999р. №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за № 165/3458 (далі Правила).
Правилами користування вагонами і контейнерами чітко встановлено порядок і умови обліку вагонів, які були затриманими на підходах до станції призначення.
Облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23 (пункт 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами).
Відповідно до пункту 4 Правил відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із запереченням.
Виходячи з пунктів 6,8 8 Правил користування усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. 
Тобто, вимога складання актів загальної форми стосується випадків затримки вагонів як на станції призначення, так і на підходах до неї, оскільки у пункті 8 Правил не вказано, що місцем затримки має бути тільки станція призначення або відправлення, чим спростовуються доводи скаржника про зворотне. В даному пункті йдеться виключно про місце складання актів загальної форми – на станції, незалежно від того, де відбулася затримка вагонів (на станції, на підходах до неї тощо).
Пунктом 7.1 договору від 27.02.2013р. передбачено, що плата за користування вагонами портом нараховується за час з моменту їхньої передачі порту до моменту прийому залізницею від порту всієї партії замовлених та узгоджених станцією і портом вагонів з урахуванням часу затримки. Облік часу користування вагонами і контейнерами, поданими в порт, провадиться за Відомостями плати за користування вагонами. Відомості плати за закінчення користування контейнерами, які складаються на підставі Пам`яток про подавання/збирання вагонів, Пам`яток про видачу/приймання контейнерів, Повідомлень про вантажні операції з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а та актів загальної форми ГУ-23. Відомості плати за користування вагонами складаються станцією в трьох примірниках і підписуються представниками станції і порту. Вагони, що з вини порту недозволені або недовивантажені проти добової норми вивантаження (пункти 4.3, 4.4 договору), а з вини залізниці не подані на станцію, а станцією не подані на вантажні фронти згідно заявок порту, оформлюються актом загальної форми з покладенням на порт або на станцію відповідальності згідно з Правилами перевезень вантажів.
Про затримку вагонів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані в цьому акті передаються станцією у повідомленні про затримку вагонів на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах один залишається на станції і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом) (пункти 9, 10 Правил).
Згідно з п.12 Правил загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.
Разом з цим, відповідно до пункту 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, в редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 14.10.2014р. №513, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.
Правилами складання актів, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. за №334, передбачено, що Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми (ст. 129 Статуту).
Таким чином, документами, що фіксують облік часу користування вагонами і на підставі яких складається Відомість плати за користування вагонами є: акт загальної форми ГУ-23, пам`ятка про подавання вагонів та пам`ятка про забирання вагонів. На підставі цих документів складаються Відомості плати за користування вагонами.
Отже, з огляду на наведене, підставою для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів у вагонах є акт загальної форми ГУ-23 про накопичення вагонів, який підписується представниками станції і вантажовласника, із зазначенням в ньому часу (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номерів. При цьому, наявність акту загальної форми ГУ-23 є обов`язковою умовою й для складання Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, акти загальної форми ГУ-23 у матеріалах справи відсутні, а тому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності підстав для матеріальної відповідальності відповідача у виді виникнення обов`язку сплатити нараховану залізницею плату за користування вагонами та збору за зберігання вантажів у вагонах під час затримки вагонів на підходах до станції призначення.
Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відхилено надані позивачем акти про затримку вагонів за формою ГУ-23а, які є лише документами обліку часу користування вагонами, оскільки відповідно до ст.129 Статуту залізниць України та п.8 Правил підставою покладання на вантажовідправника чи вантажоодержувача для матеріальної відповідальності у вигляді плати за користування вагонами можуть бути лише акти загальної форми, складені та підписані представниками станції і вантажовласника. Це випливає з правила допустимості доказів, встановленого статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, яке застосовано місцевим господарським судом правомірно.
З огляду на встановлені обставини, судова колегія зазначає, що наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2021 року у справі №916/3151/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” – без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. у справі №916/3151/20 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.
Суддя                                                                                          Головей В.М. 
        Суддя                                                                                          Разюк Г.П.