УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 678/203/19
Провадження № 22-ц/4820/648/21
Категорія: ухвала

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.
cекретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представника  ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Величко Л.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №678/203/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року (суддя Лазаренко А.В.) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Летичівський районний сектор Управління Державної міграційної служби Хмельницької області.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України залишено без розгляду.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про залишення його заяви без розгляду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази його повідомлення про судові засідання на 21.09.2020 і 20.01.2021 та вручення йому судових повісток.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ОСОБА_1  підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та вказав, що належним чином повідомлений заявник не з`явився в судові засідання призначені на 21.09.2020 року та 20.01.2021 року, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду у його відсутність не подав.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).
Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. The Czech Republic, 12/11/2002, § 49).
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
Положення ч. 5 ст. 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Системне тлумачення ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що застосування інституту залишення заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання можливе лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
З огляду на вищенаведене, вирішуючи питання про залишення заяви без розгляду, суд повинен врахувати всі зазначені вище умови у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає право суду залишати позов без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України та справу призначено до розгляду на 02 серпня 2019 року (а.с. 31).
02 серпня 2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, у зв`язку із чим справа слуханням була відкладена на 18 лютого 2019 року (а.с. 36).
У судовому засіданні, що призначене на 18 лютого 2020 року і про яке ОСОБА_1 був належним чином повідомлений (а.с. 40), за клопотанням представника заінтересованої особи розгляд справи відкладено на 09 квітня 2020 року (а.с. 43-44).
В подальшому, судове засідання від 09 квітня 2020 року було відкладено на 21 вересня 2020 року за заявою  ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 59).
Як вбачається із матеріалів справи, судове засідання від 21 вересня 2020 року не відбулося з причин неявки заявника ОСОБА_1 і справу відкладено на 20 січня 2021 року (а.с. 62). Водночас, відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 21 вересня 2020 року в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься довідка (а.с. 81 зворот), оформлена секретарем судового засідання про повідомлення заявника ОСОБА_1 за номером мобільного телефону про судове засідання 20 січня 2021 року, що не є належним доказом повідомлення заявника, адже при повідомленні або виклику до суду телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку необхідною умовою є забезпечення фіксації такого повідомлення або виклику. 
Вважається недостатнім наявність у справі лише повідомлення особи, яка бере участь у справі, телефонограмою, оскільки слід забезпечити фіксацію такого повідомлення та його отримання. Підтвердженням цьому може бути наявність у справі відповідної телефонограми, яка за змістом відповідала б вимогам статті 129 ЦПК України (зміст судової повістки і оголошення про виклик у суд). Крім того, повинні міститися дані про особу, яка надіслала телефонограму і детальні дані про особу, яка її прийняла та за яким телефоном. Зазначена телефонограма має бути зареєстрована в суді, а у справі має бути відповідний витяг із журналу телефонограм. 
В даному випадку, відомості про реєстрацію телефонограми (витяг з журналу телефонограм) у матеріалах справи відсутній.
З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, що призначений на 21 вересня 2020 року та 20 січня 2021 року у визначеному положеннями ЦПК України порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали. 
А тому, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права є обґрунтованими.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Разом з тим, вимога апеляційної скарги про ухвалення судового рішення по суті заяви ОСОБА_1 про встановлення факту не підлягає до задоволення, адже суд першої інстанції не розглянув зазначену заяву та не постановив судового рішення по суті спору. 
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 -384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2021 року.

Судді                                                А.П. Корніюк
                                                       І.В. П`єнта
                                                       О.І. Талалай