Єдиний унікальний номер 234/8361/20 
Номер провадження 22-ц/804/500/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:
Головуючого судді        Никифоряка Л.П.
Суддів                Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання    Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» та Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» за участі третьої особи Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної захворюванням на виробництві, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 листопада 2020 року (головуючий в суді першої інстанції Бакуменко А.В.), – 
ВСТАНОВИВ:
01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» - НКМЗ та Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» - ЕМСС про відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000,00грн, з яких вимагав стягнути 30 000грн з ЕМСС та 40 000грн з НКМЗ. Спричинення моральної шкоди заявник пов`язував з роботою «обрубувачем» та тривалим, протягом 16 років 4 місяців 13 днів, впливом на нього шкідливих виробничих факторів, через що отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт, вібраційну хворобу та сенсоневральну приглухуватість. Згідно доводів позивача, отримання професійного захворювання стало можливим з огляду на те, що роботодавці не створили належних умов праці для робітника. 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з НКМЗ 40 000,00грн в рахунок погашення моральної шкоди та вирішено питання по судовому збору. Суд першої інстанції правові підстави для часткового задоволення позову вбачав в тім, що вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджені актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 лютого 2020 року.
Разом з тим, згідно висновків суду позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування обставин якими він підтверджував свої вимоги про стягнення моральної шкоди з ЕМСС.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про скасування рішення в частині відмови в позові до ЕМСС та стягнення моральної шкоди також з даного підприємства. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишились ті обставини що, ОСОБА_1 тривалий час працював на ЕМСС і виконував таку ж роботу як і на НКМЗ.
На думку заявника, правовою підставою для стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000,00грн з ЕМСС є сама наявність обставини щодо роботи останнього «обрубувачем» яку чинне законодавство відносить до роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду, на думку заявника, полягало в тому, що наявність вини ЕМСС не входить до складу цивільно-правової відповідальності за спричинення моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ЕМСС просило рішення залишити без змін, оскільки позивачем в апеляційній скарзі не підтверджено зв`язок хронічного професійного захворювання позивача з впливом шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу на ЕМСС.
Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника ЕМСС, за відсутності позивача який в клопотанні на адресу суду висловлював бажання про розгляд справи без нього, також за відсутності інших учасників справи повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачами та в період часу з 25 листопада 2003 року по 06 квітня 2011 року працював «обрубувачем» на ЕМСС; і з 11 квітня 2011 року по 13 квітня 2020 року «обрубувачем» на  НКМЗ, з якого звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності на підставі статті 38 КЗпП /а.с.11-12/.
28 січня 2020 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності на період з 02 квітня 2020 року до 01 травня 2021 року та встановлено 3 групу інвалідності /довідка МСЕК а.с.19/.
Згідно медичного висновку від 28 січня 2020 року ОСОБА_1 встановлено хронічний бронхіт ІІст (фаза затихаючого загострення); дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого-другого ст.); хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниженням слуху за класифікацією ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; вібраційну хворобу ІІст. (вегето-сенсорна поліневрапотія верхніх кінцівок у поєднанні з деформуючим артрозом І-ІІ ст. між фалангових, п`ястно-фалангових і променево-зап`ястних; І ст. - ліктьових суглобів) /а.с.20/.
Причини і обставини через які виникли професійні захворювання полягали в шкідливих умовах праці ОСОБА_1 «обрубувачем» під час роботи за професією 16 років 02 місяця 08 днів з яких 08 років 10 місяців 07 днів у цеху в умовах дії шкідливих факторів при виконанні робіт в НКМЗ. В акті розслідування причин хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 26 лютого 2020 року зазначено що хронічне захворювання виникло за таких обставин, як зокрема конкретні факти невиконання технологічних регламентів виробничого процесу, порушення режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, у зв`язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту що мали місце на НКМЗ /а.с.14-15/.
Головне управління держпраці у Донецькій області надало висновок про умови та характер праці обрубувача, зайнятого на обробленні лиття наждаком та вручну фасоносталеварного цеху ПрАТ «НКМЗ» зазначивши, що за рівнем лакальної вібрації дана посада відноситься до третього класу першого ступеню; за концентрацією пилу в повітрі робочої зони – до третього класу другого ступеню; за рівнем шуму – до третього класу другого ступеню; за показниками важкості праці – до третього класу другого ступеню; за показниками напруженості праці – до третього класу другого ступеню; за показниками мікроклімату – до третього класу другого ступеню /а.с.16-18/.
Виписки з медичної картки, медичні висновки, індивідуальні програми реабілітації та консультаційні висновки спеціалістів вказують на те, що ОСОБА_1 проходив дослідження, медикаментозне лікуванні та неодноразово звертався за медичною допомогою /а.с.21-33/.
Перевіряючи доводи скарги, суд апеляційної інстанції  визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального та процесуального права.
Задовольняючи частково позов, суд керувався статтею 2371 Кодексу законів про працю України та виходив із того, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і проводиться у разі, якщо порушення законних прав особи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Та суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення довідки МСЕК, медичного висновку та акту розслідування причин хронічного професійного захворювання та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є належними письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи. 

За змістом частини 1 та 2 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці – які повинен забезпечити власник або уповноважений ним орган. 

При задоволенні позовних вимог суд прийняв до уваги, що за змістом наявних письмових доказів - професійне захворювання у позивача виникло в період роботи у НКМЗ під впливом шкідливих умов, обумовлених такими обставинами, як невиконання технологічних регламентів виробничого процесу, порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря, порушення правил безпеки, гігієни праці та іншого.
Та саме діями НКМЗ спричинені моральні страждання внаслідок професійного захворювання, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. 
При цьому, позивачем не доведено обставин того, що професійне захворювання у нього виникло раніше, в період його роботи на ЕМСС, ніщо не вказує на те, що на час працевлаштування в НКМЗ відповідач мав ознаки професійного захворювання отриманого за час попередньої роботи на іншому підприємстві. 
Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі – без встановлення відповідних фактів. 
Та вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального відображення шкідливих факторів щодо роботи «обрубувача», без з`ясування обставин з приводу чіткого дотримання ЕМСС умов та характеру праці обрубувача, зайнятого на обробленні лиття наждаком та вручну в ЕМСС.    
У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак позивач жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надала. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди незалежно від відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника та моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. 
Та розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом визначено з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин встановлених при розгляді справи, які мають істотне значення, зокрема документальних доказів щодо проходження позивачем лікування. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивач підтвердив право на відшкодування моральної шкоди, саме з НКМЗ та розмір відшкодування визначений судом на підставі наявних у справі доказів відповідає принципам розумності та справедливості, з огляду на що, доводи апеляційної скарги позивача не знаходять підтвердження, позивач не навів жодного аргументу чи доказу здатного переконати апеляційний суд дійти іншого висновку.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 листопада 2020 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2021 року.
Судді: