ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28857/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Безименної Н.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря                               Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та нечинною постанови від 06.11.2020 №2033 в частині, скасування окремих пунктів такої постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Хмельницькгаз» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило:
- визнати пп. 3 п. 1 та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП» протиправними (нечинними) з 06.11.2020;
- скасувати п. 3 п. 1 та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП» з 06.11.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прийняття оскаржуваних положень постанови від 06.11.2020 №2033 є не пропорційним до поставленої легітимної мети, оскільки мета, яку визначає перед собою відповідач, в обґрунтуванні до прийняття оскаржуваної постанови, не є легітимною, з огляду на те, що дана мета порушує економічні права АТ «ОГС «Хмельницькгаз», як оператора газорозподільної системи, у тому числі в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині втручання права власності, а також суперечить п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними та нечинними пп. 3 п. 1 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 в частині викладення абз. 2 п. 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у новій редакції, а саме: після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)», та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити АТ «Хмельницькгаз» у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Постановою НКРЕКП від 06.11.2020 №2033 затверджено Зміни до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - Постанова №2033). 
Так, пп. 3 п. 1 Постанови №2033 визначено, що у Кодексі газорозподільних систем, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у розділі IX у главі 1 абзац другий пункту 3 після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)»;
у п. 4 в абзаці другому слова «втрат і витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»;
абзац третій викласти в такій редакції: «Розрахунки нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу здійснюються відповідно до Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 06.11.2020 N 2033.»;
в абзаці четвертому слова «втрат і витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»;
в абзаці другому п. 2 глави 2 слова «втрат та витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»;
у главі 3: в абзаці другому п. 1 слова «втрат та витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»; в абзаці другому п. 8 слова «втрат і витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу».
Приписами п. 2 Постанови №2033 передбачено п. 5.3 розділу V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498, викласти в такій редакції: « 5.3. При здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.
При здійсненні обліку спожитого природного газу Споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в Кодексі газорозподільних систем.
У разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем при обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем та Споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу газорозподільних систем.». 
Не погоджуючись із вказаними положеннями Постанови №2033, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом оскарження у межах даної адміністративної справи є пп. 3 п. 1 Постанови №2033 в частині викладення абз. 2 п. 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у новій редакції, а саме: після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)»; та п. 2 Постанови №2033 (в цілому). 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Згідно п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є Регулятором.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Таким чином, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є зокрема регулятором на ринку природного газу, який здійснює відповідне правове регулювання, також шляхом прийняття відповідних нормативно-правових актів, в порядку та у спосіб визначені законодавством України.
Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції АТ «ОГС «Хмельницькгаз» постановою НКРЕКП від 29.06.2017 №857 видано ліцензію на право провадження господарські діяльності з розподілу природного газу в межах території Хмельницької області.
Таким чином, АТ «ОГС «Хмельницькгаз» є оператором газорозподільної системи, (далі - Оператор ГРМ), а Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є Регулятором.
Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначені Законом України від 22.09.2016 №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон України №1540-VIII).
Статтею 3 Закону України №1540-VIII передбачено, що регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом:
1)          нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом;
2)          ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;
3)          формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом;
4)          державного контролю та застосування заходів впливу;
5)          використання інших засобів, передбачених законом.
Основними завданнями Регулятора є:
1)          забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;
2)          сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів;
3)          сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав;
4)          забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами;
5)          сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури;
6)          реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг;
7)          сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища;
8)          створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;
9)          сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг;
10)          інші завдання, передбачені законом.
Частиною 1 статті 4 Закону України №1540-VIII передбачено основні принципи діяльності Регулятора, серед яких є такі принципи як законність (пункт 2), справедливість (пункт 5); неупередженість та об`єктивність під час прийняття рішень (пункт 8) та недопущення дискримінації (пункт 10).
Відповідно до вимог п.З ч.1 ст.17 Закону України №1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти та ініціює внесення змін до нього.
Згідно ст. 2 Закону України «Про ринок природного газу» рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.
Згідно з принципом пропорційності, рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу. Принцип прозорості полягає у тому, що рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень мають бути належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються, у належний строк до набрання ними чинності або введення в дію.
Згідно з принципом недискримінації, рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити: до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу; до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.
Таким чином, за умови дії оскаржуваних положень Постанови №2033, побутовим споживачам, лічильник яких не приводить газ до стандартних умов, без будь-яких обґрунтувань і об`єктивних підстав створюють більш сприятливі умови (становище), порівняно з тими споживачами, лічильник яких автоматично приводить природний газ до стандартних умов. 
В свою чергу, Постанова №2033 в оскаржуваній частині суперечить вказаним принципам функціонування ринку природного газу, з огляду на наступне. 
Згідно п. 31 ч. 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною - продукцією.
Відповідно до вимог пункту 1 глави 1 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.
Пунктом 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ встановлено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках. Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу. Оператор ГРМ відповідає за переведення об`єму природного газу в обсяг переданої (спожитої) енергії.
За стандартних умов здійснюється: вимірювання кількості природного газу в Україні в одиницях об`єму - кубометрах, визначення характеристик якості газу, вимірювання кількості енергії; визначення інших характеристик природного газу.
Приведення до стандартних умов передбачено як Кодексом газотранспортних систем Кодексом газорозподільних систем (Кодекс ГРМ), так і Типовим договором розподілу природного газу, ГОСТами, ДСТУ. 
Всі учасники ринку повинні обирати єдиний підхід до вимірювання кількості природного газу, про що домовляються в договорах, оскільки тільки так кількість газу може бути виміряна вірно та співпадає його вхід до газотранспортної системи (ГТС), газорозподільної системи (ГРМ) та вихід.
Також, спосіб приведення об`єму використаного природного газу побутовим споживачам до стандартних умов визначений у відповідних методиках, зокрема: 
1. Методика визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 р. N 595 (надалі - Методика № 595);
2. Методика приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 р. N 116 (надалі - Методика № 116).
Відповідно до п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем, за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за формулою:
Vc = V x k,
де Vc - об`єм газу, приведений до стандартних умов, (м куб.);
V - об`єм газу, виміряний ЗВТ, (м куб.);
k - коефіцієнт приведення до стандартних умов вимірювання.
Згідно з Розділом XV Кодексу ГРМ приведення до стандартних умов здійснюється у відповідності до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики від 26.02.2004 року N9116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.03.2004 року за №346/8945 (далі - Методика №116).
Розділом XV Кодексу ГРМ також визначена мета використання вищевказаної Методики №116, - проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури.
Згідно абзацу 13 п.1.4 Типового договору розподілу природного газу, Споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ.
Відповідно до п.5.3 Типового договору, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.
Оператор ГРМ зобов`язаний розмістити на власному сайті інформацію про розміри коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов, у разі якщо вузли обліку природного газу споживачів не забезпечують такого приведення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, прийнявши оскаржувані пункти Постанови №2033, не врахував норму, яка міститься в Кодексі газорозподільних систем. Таким чином, оскаржувані положення Постанови №2033 суперечить п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільної системи. 
В свою чергу слід зазначити, що Методики №595 та №116, які обумовлюють беззаперечне приведення обсягів газу до стандартних умов, прийняті Міністерством палива та енергетики України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.
Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцію та закони України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані положення Постанови №2033 прийняті без врахування Методик №595 та №116, як актів центрального органу виконавчої влади.
В свою чергу слід зазначити, що прийняття тих чи інших нормативно-правових актів має визначатись, для перевірки їх легітимності та суті права, за такими критеріями: (1) необхідність втручання має супроводжуватись «нагальною суспільною потребою»; (2) чи було втручання пропорційним до поставленої легітимної мети такого втручання; (3) чи були підстави для втручання, наведені державними органами влади держави на його обґрунтування, доречними і достатніми.
Водночас, наведені обставини відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у межах спірних правовідносин не доведено. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 2 Змін до деяких постанов НКРЕКП, затверджених Постановою 2033 прийнятий з порушеннями та всупереч нормам діючого законодавства України.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.