Справа № 344/1511/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/656/21 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря                                       Єлісевич С.В.,
з участю апелянта                         ОСОБА_1 , відповідача 
                                        ОСОБА_2 і його представника адвоката Грабовецького О.Б.,
розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська міська рада, про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією (заїздом), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 01 березня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 березня 2021 року,  
                                                 в с т а н о в и в: 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією (проїздом).
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло. 
У сусідньому житловому будинку АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_3 . Земельна ділянка, яка закріплена за його прибудинковою територією, є суміжною ділянкою прибудинкової території, яка закріплена за будинком АДРЕСА_1 . 
З громадської вулиці Вовчинецька проїзд на прибудинкову територію, якою користуються співвласники будинку АДРЕСА_1 , зокрема і вона, облаштований за рахунок прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та є суміжним із земельною ділянкою, якою користується відповідач. 
Відповідачем порушено межові знаки та захоплено приблизно НОМЕР_1 м-1.20 м земельної ділянки прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 . Відповідач на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 , без отримання відповідних дозволів і узгодження проекту, з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм встановив огорожу, яка перешкоджає проїзду до будинку транспортним засобам, зокрема вантажним, карети швидкої медичної допомоги, пожежної служби. 
Відповідно до плану присадибної ділянки по АДРЕСА_1 проїзд має становити 3.5 м. по усій довжині вздовж будинку.
Добровільно відповідач не має намірів демонтувати огорожу. Департаментом житлової, комунальної політики та благоустрою рекомендовано звернутися до суду про демонтаж огорожі.
Посилаючись на положення статті 96 Земельного кодексу України, уточнивши позовні вимоги, просила усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією (проїздом) до будинку по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлений на прибудинковій території паркан по АДРЕСА_1 (а.с.1-4, 88-90 том 1).
Ухвалами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.05.2017 року та від 23.05.2019 року до участі у розгляді справи залучено  в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківську міську раду (а.с.77, 145 том 1).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.36-40, том 2).
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушенням норм матеріального і процесуального права.
Апелянт зазначила, що судом порушено її право на участь у розгляді справи. Суд не взяв до уваги той факт, що на території України діють карантинні заходи та розглянув справу за її відсутності.
Також суд не надав їй можливості на ознайомлення із поясненнями свідків, які були надані суду 01.03.2021 року, порушив її право на надання запитань свідкам, не врахував той факт, що свідки  заінтересовані у вирішенні справи на користь ОСОБА_4 , оскільки проживають по АДРЕСА_2 , є сусідами відповідача, мають наміри спільно з ним  приватизувати земельну ділянку (а.с.55, 66). Визнання факту встановлення огорожі саме ОСОБА_2 на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 наведено в запереченні на позов, де він зазначив, що паркан встановлений приблизно в 1899 році та оновлюється ним періодично без зміни розташування.  При огляді фотоматеріалів за 1970 рік встановлено існування дерев`яної огорожі, тому слідує висновок, що конфігурація огорожі змінювалась. Із фототаблиць встановлено, що проїзд до будинку АДРЕСА_1 суттєво звужений, не відповідає вимогам ДБН. Цей факт також підтверджується  довідкою департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 30.10.2020 року №7518.
Жодних доказів про визначення меж земельних ділянок відповідачем не подано, тому суд помилково посилався на те, що межі не накладаються координатно на суміжні ділянки землекористування, а огорожа встановлена по межі земельних ділянок.
З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.46-60, том 2).
Заперечуючи доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.  Мотивує тим, що позивачкою не представлено доказів щодо порушення ним його права.  Із схематичного плану земельної ділянки від 17.02.1954 року встановлено, що ширина заїзду на земельну ділянку ОСОБА_1 складає 3,5 метра, що відповідає встановленим ДБН нормам, а також свідчить про безпідставність позовних вимог. Окрім того, в даному випадку слід застосувати строки позовної давності, оскільки позивачка є співвласником житлового будинку з 27.07.1999 року, а він - з 13.10.2006 року. На момент придбання ним земельної ділянки огорожа вже була розміщена на земельній ділянці. Зазначає, що позивачка протягом розгляду справи судом (5 років) не приймала участі у жодному судовому засідання, подавала заяви про відкладення справи, не виходила на зв`язок у режимі відеоконференції.  Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.81-85, том 2).
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судове засідання не з`явилися треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська міська рада, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за  їх відсутності.
Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 , відповідача  ОСОБА_2 і його представника адвоката Грабовецького О.Б., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що огорожа між суміжними земельними ділянками, встановлена у 1899 році мешканцями будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , періодично відновлювалася без зміни її розташування, межі  земельної ділянки ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 не накладаються координатно на суміжні землекористування, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд,  виходячи з такого.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1999 року, виданого Госпрозрахунковою групою по приватизації державного житлового фонду встановлено, що квартира, розташована за адресою  АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9 та членам його сім`ї ОСОБА_10 - дружині, ОСОБА_11 - доньці, ОСОБА_12 - доньці (т.1 а.с.5).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб   встановлено, що 25.05.2011 року після реєстрації шлюбу змінено прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_1 (т.1 а.с.8,9).
Відповідно до договору дарування від 13.10.2006 року ОСОБА_2 набув у власність 26/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 , з відповідною частиною господарських будівель і споруд (т.1 а.с.34).
Співвласниками будинку по АДРЕСА_2 є також інші особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,  ОСОБА_8 .
Так, згідно договору дарування частини домоволодіння від 11.03.2008 року ОСОБА_5 набув у власність 10/50 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.35,36).
Згідно договору міни від 20.04.1968 року ОСОБА_7 набула у власність 14/50 частину будинку з господарськими спорудами, що знаходяться у в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 37).
Відповідно до договору дарування від 06.02.1991 року ОСОБА_6 набув у власність 4/50 частин житлового цегляного будинку, який знаходиться в в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 38).
Відповідно до договору дарування від 06.02.1991 року ОСОБА_8 набув у власність 5/50 частин житлового будинку, без господарських будівель і споруд, який знаходиться в в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 39).
З довідки №10455 від 08.08.2012 року, виданої ОКП ОБТІ, встановлено, що за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на 5/50 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 на підставі договору міни від 03.06.1991 року (т.1 а.с.40).
Згідно рішення Івано-Франківської міської ради  від 08.07.2016 року №219-6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд  ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (т.1 а.с.41-52).
Відповідно до витягу з протоколу №167 від 02.09.2016 року засідання узгоджувальної комісії виконавчого комітету міської ради по розгляду земельних спорів рекомендовано обом сторонам дотримуватись вимог добросусідства, дійти до взаємної згоди та погодити між собою суміжну межу земельних ділянок (т.1 а.с.55).
У листах Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини від 16.09.2016 року, 22.09.2016 року, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 11.05.2017 року роз`яснено позивачці положення законодавства, рекомендовано звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.   (т.1 а.с. 71,72, 70).
У листах Департаменту комунальних ресурсів від 18.04.2018 та від 03.05.2018 року міститься інформація, що мешканці будинку АДРЕСА_2 претендують на передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки на АДРЕСА_2 , площею 0,0511 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.106), згідно рішення 19 сесії Івано-Франківської міської ради від 02.05.2018 року  їм відмовлено у затвердженні технічної документації та передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки (т.1 а.с.107).
Згідно довідки КВП «Архітектурно-планувального бюро-ІФ» від 26.08.16 року  відділу землевпорядкування, адресованої голові узгоджувальної комісії виконавчого комітету міської ради по розгляду земельних спорів встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 не накладаються між собою (т.1 а.с.209).
Отже, з матеріалів справи встановлено, що  позивачкою поданий позов про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією (проїздом) по АДРЕСА_1 лише до ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні відповідач  ОСОБА_2 заперечував ті обставини, що саме ним була встановлена оспорювана огорожа.
Положеннями частин 1 та 3 статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. 
Як встановлено з матеріалів справи, інші співвласники домоволодіння АДРЕСА_2 , зокрема ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 ,  до участі у справі не залучені.
Відтак, оскаржуване рішенням стосується інтересів інших співвласників домоволодіння, які не були залучені до участі у розгляді справи, але які користуються прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2 .
Однак, судом на обговорення вказане питання (про з`ясування кола осіб, яких стосується спір та залучення співвідповідачів) не ставилось та позивачці таке її право не роз`яснювалось, відповідно і позивачка не реалізувала його у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків, у чому полягає неповнота з`ясування обставин у справі.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що при подачі позовної заяви позивач та суд першої інстанції під час розгляду справи не визначили належний суб`єктивний склад учасників спору у цивільно-правових відносинах, які виникли між сторонами і оспорюване рішення суду стосується інтересів щодо користування прибудинковою територією (проїздом) також інших співвласників домоволодіння АДРЕСА_2 .
Без залучення усіх осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не може давати оцінку підставам та предмету позову та ухвалювати рішення по суті такого спору.
Таким чином, указане свідчить про передчасність висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову без залучення до участі у справі належних відповідачів.
Апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі належного відповідача, а на стадії перегляду судового рішення по справі в апеляційному порядку можливе лише вирішення спору з неналежним відповідачем відмовою у позові до останнього.
Однак це рішення не є перешкодою для позивачки на звернення із позовом до усіх осіб, які мають відповідати за позовом (співвласників будинку № 10), оскільки суд апеляційної інстанції у цій постанові висновків по суті спору не робить. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог з вищевказаних підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                                              п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією (проїздом) відмовити.  
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                       В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 05 травня 2021 року.