РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 564/2153/20
Провадження № 22-ц/4815/507/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Служба автомобільних доріг у Рівненській області, 
відповідач – Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2020 року у складі судді Грипіч Л. А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 09 годині 29 хвилини, повний текст рішення складено 30 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Рівненській області, Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 грудня 2018 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди посадовими особами Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №192781 за ст.124 КУпАП. Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року у справі №564/3507/18 справу відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказує, що відповідно до Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 07.12.2018 року, який був складений посадовими особами Управління патрульної поліції в Рівненській області на місці ДТП встановлено, що стан дороги через ожеледицю не відповідає вимогам норм, правил та стандартів безпечної експлуатації та забезпечення безпеки дорожнього руху, що стало причиною вказаної ДТП. Вказує, що згідно з вимогами Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги» відповідальність за забезпечення безпеки на дорогах загального користування та належного їх утримання та експлуатації відповідальність несуть власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи та дорожньо-експлуатаційні організації. Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 07.12.2018 року через неналежне утримання автомобільної дороги Рівне-Городище-Старокостянтинів, позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 200 857 грн. 52 коп., з яких 3744 грн. 24 коп. – витрати на лікування; 9600 грн. – відшкодування матеріального збитку потерпілому внаслідок ДТП; 180411 грн. 78 коп. – вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 - позивачу, пошкодженого в ДТП 07.12.2018 року, станом на момент ДТП; 4900 грн. – витрати на проведення експертизи; 2201 грн. 50 коп. – витрати на дефектування транспортного засобу після ДТП, а також вважає, що їй завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у 100 000 грн. 00 коп. Просила суд стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди солідарно з відповідачів по справі.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 200 857 грн. 52 коп., а також моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 80 000 гривень. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в дохід держави 3783,60 грн судового збору. В решті позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»  відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Служби автомобільних доріг у Рівненській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.1166 ЦПК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що матеріальна шкода, завдана позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор»  Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», яке не забезпечило належного утримання та експлуатації доріг загального користування.
В частині відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції ґрунтується на загальних положеннях закону щодо обов`язку винної особи відшкодувати завдану каліцтвом або ушкодженням здоров`я шкоду та тих обставинах справи, підтверджених доказами, які вказують, що позивачка внаслідок ДТП, котре сталося з вини відповідача – Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» зазнала фізичного болю та страждань, негативних вихідних та психологічних переживань, хвилювань, пов`язаних із необхідністю влаштування свого звичайного життя, включаючи і підприємницьку діяльність, яка є джерелом її заробітку, та позбавлення транспортного засобу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор»  Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про те, що причинами заподіяння власнику транспортного засобу матеріальної шкоди є неналежне виконання ним обов`язків підрядника (виконавця), який здійснює експлуатаційне утримання доріг на договірних засадах та пояснює, що ним не було порушено чинних норм законодавства: ділянка дороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, на якій сталося ДТП, була оброблена протиожеледними засобами у відповідності до вимог ДСТУ 3587-97у визначених послідовності усунення зимової слизькості та строків – через 2,5 години з моменту виявлення. Зазначає, що державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту, який має свої органи управління на місцях. Додає, що таке органом управління у Рівненській області є Служба автомобільних доріг у Рівненській області. Доводить, що ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» здійснює виконання підрядних робіт за укладеними договорами і відповідальність його поширюється лише на невиконання або неналежне виконання умов укладених договорів. Стверджує, що власником доріг є Служба автодоріг у Рівненській області, а ДП «Рівненський облавтодор»  ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є підрядною організацією, завданням якої є виконання робіт з ремонту, реконструкції, утримання автомобільних доріг, мостів та інших споруд і елементів обстановки дороги, і останнє лише обслуговує дороги в межах коштів, що виділяються службою. Вважає, що докази вини працівників ДП «Рівненський облавтодор»  ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відсутні за шкоду завдану власнику транспортного засобу. Зазначає, що єдиним доступним доказом наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників дорожніх служб та завдання власнику транспортного засобу при ДТП шкоди є постанова про притягнення посадової особи, відповідальної за порушення правил норм та стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 140 КУпАП, і такого доказу позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог не надано. Покликається на Додаток Б Державного стандарту України «Безпека дорожнього руху» ДСТУ 3587-97, яким керуються у своїй діяльності обидва відповідачі, і згідно якого терміни ліквідації зимової слизькості становлять від 4годин до 15, а оскільки ожеледиця утворилися за 1 годину 40 хвилин до настання ДТП, яке трапилося о 16:40, то відсутній факт порушення працівниками дорожньої служби вимог ДСТУ 3587-97. Зазначає, що оскільки за кермом транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, перебувала позивачка, то саме на ній лежить обов`язок відшкодування шкоди потерпілому відповідно до положень ст..1187 ЦК України. 
Заперечує підстави стягнення моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачів та наполягає на тому, що ним не було вчинено жодних неправомірних дій, які спричинили негативні наслідки, і що свої обов`язки у відповідності до чинних норм законодавства були ним виконані. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та ухвалити нове рішення яким у позові до ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відмовити.

У поданих на апеляційну скаргу відзивах Служба автомобільних доріг у Рівненській області та представник ОСОБА_1 – адвокат Михайлов Володимир Олександрович вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 рухалася власним транспортним засобом Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 з м. Костопіль у напрямку м. Рівне. На ділянці автомобільної дороги Н-25 Рівне-Городище-Старокостянтинів 127км+700м автомобіль позивача через складні погодні умови та ожеледицю розвернуло на зустрічну смугу руху, автомобіль став некерований, що зумовило зіткнення із зустрічним транспортним засобом MAN 8L д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в смузі зустрічного руху.

07 грудня 2018 року поліцейським роти №3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Хомичем Ігорем Володимировичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №192781 відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та проходила стаціонарне лікування у Комунальному підприємстві «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради з 12.12.2018 року по 02.01.2019 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку базальних відділів лівої скроневої частки з розсіяною неврологічною симптоматикою, закритий перелом дужки C7 справа, виражений компресійно-корінцевий больовий синдром, виражене порушення стато-динамічної функції хребта.

Витрати ОСОБА_1 на лікування внаслідок ДТП, які підтверджені належними і достовірними доказами, склали 3744 грн. 24 коп..

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року у справі №564/3507/18з акрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 22 січня 2019 року.

Цією постановою встановлено, що ОСОБА_1 не порушувала п.12.1 Правил дорожнього руху України, як це вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки рухалася повільно та уважно стежила за дорожньою обстановкою з огляду на складні погодні умови та стан дороги.

У схемі ДТП поліцейським роти №3 батальйону УПП в Рівненській області капралом поліції Кутинець В. В. чітко вказано про стан покриття проїзної частини – ожеледиця. Крім цього, також зазначено, що наявні недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП – ожеледиця.

Відповідно до пункту 3 розділу 2 наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими на місці ДТП складено Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 07.12.2018 року (складено о 16 год. 59 хв.), у якому встановлено, що стан дорожнього покриття не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» за такими ознаками: покриття проїзної частини має ожеледицю, засніжене, висота сніжного покриву до 1 см та вказано, що ожеледиця утворилася о 15 год. 00 хв. 07.12.2018 року, тобто більш, ніж за дві години до настання дорожньо-транспортної пригоди. Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо належного забезпечення відповідачем стану дороги та вчасне проведення протиожеледних заходів.

Більш того, потерпілий у ДТП – водій транспортного засобу MAN 8L д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_2 в письмових поясненнях зазначив, що вина ОСОБА_1 у спричиненні ДТП відсутня з огляду на складні погодні умови, ожеледицю та невиконання дорожніми службами своїх обов`язків щодо забезпечення належної експлуатації автомобільної дороги та вчасної обробки дорожнього покриття протиожеледними засобами. 

У вказаній постанові суд дійшов висновку, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.12.2018 року за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є стан дороги, який не відповідав вимогам норм, правил та стандартів безпечної експлуатації та забезпечення безпеки дорожнього руху, а відповідальність за наявні недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі має нести організація на балансі та обслуговуванні якої знаходиться вказана автомобільна дорога.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини вини відповідачів, яка виявилася у бездіяльності щодо обов`язку утримувати дороги загального користування у належному стані, у ДТП, внаслідок якої позивачка зазнала шкоди, встановленні рішенням суду, що набрало законної сили і такі висновки є обов`язковими для вирішення цього спору.

Згідно ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання автомобільних доріг в безпечному для дорожнього руху стані; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього рух; термінове усунення пошкоджень на автодорогах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; компенсація за рішенням судових органів витрат власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про автомобільні дороги» основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування, серед іншого, є: розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками | навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації; завчасне оповіщення користувачів автомобільних доріг про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів.
Саме орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає, серед іншого, за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; а також за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом (ст.. 13 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з їх вини.

Пункт 11 Постанови КМ України від 30 березня 1994 р. №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» визначає, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно пункту 11 Єдиних правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначати їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями; зобов`язані виявляти аварійно-небезпечні ділянки дорожніх об`єктів та здійснювати заходи для усунення причин і умов, що призводять до скоєння ДТП; зобов`язані відшкодовувати в установленому законом порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталися внаслідок незадовільного утримання автодоріг.
Контроль за дотриманням Єдиних правил дорожньо-експлуатаційними організаціями та користувачами дорожніх об`єктів здійснюється власниками дорожніх об`єктів або уповноваженими ними органами (пункт 10).

Відповідно до пункту 38 Єдиних правил основними вимогами до транспортно- експлуатаційного стану дорожніх об`єктів є відповідність контрольованих показників вимогам ДСТУ 3587-97.

Пунктом 3 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» встановлено, що в період експлуатації автомобільні дороги повинні підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів. У всіх випадках виявлення будь-яких відхилень від вимог вказаного стандарту повинні негайно встановлюватися технічні засоби організації дорожнього руху та вводитися обмеження швидкості.

Згідно пунктів 3.1.1 та 3.1.2 ДСТУ 3587-97 покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів. Гранично допустимі розміри пошкоджень в осінній та весняний періоди складають 1.5 кв.м. на 100000 кв. м. дорожнього покриття, а гранична глибина окремих просідань чи вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І III категорій. Всі пошкодження, осідання, вибоїни, ями чи напливи в осінній та весняний періоди повинні бути ліквідовані в термін не більше п`яти діб, а для цього згідно примітки до пункту 3.1.1 ДСТУ 3587-97 дорожньо- експлуатаційні організації зобов`язані щодекадно перевіряти стан покриття проїзної частини автодоріг, які вони обслуговують. Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 ДСТУ 3587-97 поширюється на всі автомобільні дороги, а його вимоги є обов`язковими.
Пунктами п.3.1.17, 3.1.18. ДСТУ 3587-97 передбачено, що роботи з усунення зимової слизькості на автомобільних дорогах повинні проводитися у такій послідовності: наземні пішохідні переходи, затяжні підйоми і спуски, криві малого радіуса або їх сполучення в плані і поздовжньому профілі, ділянки доріг з незабезпеченою видимістю у плані та поздовжньому профілі, штучні споруди із звуженою проїзною частиною, криві в плані з відсутністю віражу, майданчики зупинок маршрутних транспортних засобів, майданчики для короткочасної зупинки маршрутних транспортних засобів, що безпосередньо прилягають до проїзної частини доріг, місця злиття, переплетення і розгалуження транспортних потоків; інші ділянки доріг державного значення. Усунення зимової слизькості на автомобільних дорогах загального користування здійснюється з моменту її виявлення до повної ліквідації. 

Згідно ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги України» та пунктів 1 і 6 Положення про державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 456/2011, центральним органом виконавчої влади в сфері дорожнього господарства та державного управління автомобільними дорогами загального значення є Укравтодор, який виконує свої обов`язки як безпосередньо, так і через свої територіальні органи управління на місцях, якими являються служби автомобільних доріг в областях України. У Рівненській області таким органом є Служба автомобільних доріг у Рівненській області.

Згідно пунктів 2.1 та 2.2 затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України №276 від 12.09.2016 року «Положення про Службу автомобільних доріг у Рівненській області» метою і предметом діяльності є організація будівництва, ремонту та утримання в належному технічному стані автомобільних доріг загального користування в регіоні, технічний нагляд за станом автомобільних доріг, організація контролю за цільовим та ефективним використання бюджетних коштів на утримання автодоріг загального користування та ін.

Відповідно до приписів ст. 14 та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху та на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг вимогам безпеки руху. Вказані права учасників дорожнього руху забезпечуються передбаченою ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» відповідальністю, яку несуть власники доріг або уповноважені ними органи за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться в їх віданні.

Як встановлено судом, відповідно до  п.1.6 Договору №5 про закупівлю послуг від 11.04.2018 року, який укладений між Службою автомобільних доріг у Рівненській області та Дочірнім підприємством «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на період дії Договору та протягом гарантійного періоду, Виконавець відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та норм глави 82 Цивільного кодексу України, в повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т.ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини Виконавця, а також забезпечує повне майнове відшкодування Замовнику у разі заподіяння збитків користувачами доріг, та/або в процесі використання смуги відводу юридичними чи фізичними особами на мережі автомобільних доріг, якщо такі збитки завдані з вини Виконавця. 

Відповідно до  п.п.6.3.3 Договору №5 про закупівлю послуг від 11.04.2018 року у разі скоєння ДТП внаслідок неналежного виконання умов цього Договору з вини Виконавця, він несе за це відповідальність та бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів пов`язаних з таким ДТП, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків. Замовник з Виконавцем ведуть облік ДТП, беруть участь у розслідуванні ДТП, в тому числі з матеріальними збитками, які виникли на автомобільних дорогах, що знаходяться на експлуатаційному утриманні у Виконавця.

Згідно з п.7.2.1 Договору №5 про закупівлю послуг від 11.04.2018 року Виконавець несе відповідальність в тому числі за: незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, якщо ці порушення виникли з вини Виконавця та призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Наведені обставини в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, а також положення договору №5 про закупівлю послуг від 11.04.2018 року вказують на те, що Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» самостійно несе відповідальність по відшкодуванню збитків, завданих неналежним утриманням доріг, що призвело до спричинення дорожньо-транспортної пригоди.

Покликання апеляційної скарги на те, що оскільки посадових осіб ДП «Рівненський облавтодор» не притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.140 КУпАП, то відповідач не несе відповідальності за завдання матеріальної шкоди власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, яка сталася через неналежне утримання та експлуатацію доріг загального користування, адже єдиним доказом вини є протокол про адміністративне правопорушення, апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Так, в деліктних зобов`язаннях передбачається презумпція вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (аналогічна усталена правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі  № 910/19960/15). Згідно правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, суд самостійно встановлює наявність чи відсутності складу цивільного правопорушення у деліктних правовідносинах.

Посилання апеляційної скарги на те, що саме Служба автомобільних доріг у Рівненській області як замовник повинна нести відповідальність за завдану шкоду відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України, є необґрунтованими та такими, що сформовані на підставі неправильного розуміння змісту вказаної норми закону. Положення вказаної норми закону не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, оскільки на замовника покладено обов`язок відшкодувати шкоду, яка завдана підрядником внаслідок вчинення дій, спрямованих на виконання завдання замовника. У такому випадку шкода завдана позивачу не є прямим наслідком дій Служби автомобільних доріг у Рівненській області щодо виконання умов договору підряду, який було укладено між відповідачами, а результатом недостатніх дій підрядника Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо забезпечення належного стану та умов експлуатації дороги. Згідно договору підряду, ризик за якість виконаних робіт та відповідальність за таку шкоду несе саме підрядник. Такої думки притримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 жовтня 2018 року по справі № 524/9756/15-ц (провадження № 61-17149св18).
За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування на користь позивача матеріальної шкоди, суд виходить з того, що нею було сплачено 9600 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу власнику автомобіля MAN 8L д.н.з НОМЕР_2 – ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою від 28.12.2018 року; понесені витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 (висновок №100СЕ від 26.02.2019 року) в сумі 4900 грн. 00 коп.; витрати, пов`язані з дефектуванням автомобіля Honda CR-V д.н.з.  НОМЕР_1 , в сумі 2201 грн. 50 коп., що підтверджує Акт виконаних робіт від 25.12.2018 року ТОВ «ВІК-КАР».
Крім цього, висновком №100СЕ від 26.02.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 07.12.2018 року, станом на момент ДТП у розмірі 180 411 грн. 78 коп..

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, моральні страждання позивачки ОСОБА_1 , які виникли у зв`язку з дорожньо-транспортною подією, котра сталася внаслідок неправомірних дій відповідача ДП «Рівненський облавтодор»  ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», виявилися у фізичному болю та стражданнях через істотне ушкодження здоров`я (закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку базальних відділів лівої скроневої частки з розсіяною неврологічною симптоматикою, закритий перелом дужки C7 справа, виражений компресійно-корінцевий больовий синдром, виражене порушення стато-динамічної функції хребта), що спричинило вимушене лікування  в стаціонарі КП «Рівненська обласна клінічна лікарня»; душевні хвилювання, пережиті у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, які вкрай негативно позначилися на психічному та психологічному стані потерпілої, оскільки її життя та здоров`я знаходилося під загрозою; хвилюваннях у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, позбавленні на тривалий період часу основного засобу для пересування – автомобіля, тимчасовому зупиненні підприємницької діяльності, оскільки ОСОБА_1 є приватним підприємцем та за час лікування зазнала значних збитків, адже її магазини у м.Костопіль Рівненської області були зачинені.

Апеляційний суд погоджується із визначеними місцевим судом розміром морального відшкодування в сумі 80 000 грн. та вважає його таким, що відповідає тривалості, характеру, глибині моральних переживань позивачки та узгоджується з принципами розумності та справедливості відшкодування шкоди.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2020 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Головуючий                                                        Н. М. Ковальчук 

Судді:                                                                С. В. Хилевич 
                                       
                                               С. С. Шимків