Дата документу 14.06.2021 Справа № 336/6767/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №336/6767/20                    Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В. 
Провадження № 22-ц/807/2247/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 31.08.2006 р.
Позивач посилаючись на ст..634 ЦК України зазначає, що між Банком та відповідачем укладений Договір про надання банківських послуг. 
Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому змінювався.
Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу надано кредитну картку. 
Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач зобов`язався відповідно до умов Договору повернути витрачену частину кредитного ліміту, але не надав своєчасно банкові грошові кошти. 
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 11.10.2020 р. має заборгованість перед банком в сумі 42128,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 24924,94 грн., де заборгованість за поточним тілом кредиту – 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 24924,94 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит – 8709,12 грн.; пеня – 8494,15 грн.
Просило суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 42128 грн. 21 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 24924,94 грн., де заборгованість за поточним тілом кредиту – 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 24924,94 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит – 8709,12 грн.; пеня – 8494,15 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТАБНК» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких за ціною позову належать справи з матеріальними вимогами на суму більше 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з безпідставності позовних вимог про стягнення відсотків, неустойки через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, а витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору; при цьому, відмовляючи в стягненні тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач за рахунок внесених на картку коштів повністю погасив заборгованість за кредитом.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають приписам правильно застосованих судом норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини у цій справі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Зважаючи на вказані норми, слід ретельно встановити, які істотні умови кредитного договору узгоджені між сторонами у підписаних ними документах, оскільки не підписані є нікчемними в силу положень ст. 1055 ЦКУ і не створюють правових наслідків, обумовлених ними.
Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції при розгляді цієї справи вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду була врахована.
Встановлено, що 31.08.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, складовими якого банком визначені: анкета-заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, що підтверджується, як зазначено банком, анкетою-заявою відповідача від 31.08.2006 р, підписаною останнім.
Суд встановив, що відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості станом на 11.10.2020 р.  відповідач має заборгованість перед банком в сумі 42128,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 24924,94 грн., де заборгованість за поточним тілом кредиту – 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 24924,94 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит – 8709,12 грн.; пеня – 8494,15 грн.
Отже, банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, якими є заборгованість за відсотками за простроченим кредитом, а також пеня.
У заяві позичальника від 31.08.2006 року зазначено відсоткову ставку – 36 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту та визначено строк кредитної картки до 09/09, що не відповідає розрахунку заборгованості наданому позивачем.
Надана позивачем довідка про видані картки відповідачу, не є належним та допустимим доказом, тому не приймається судом до уваги, оскільки вона підписана представником банку без зазначення його прізвища, ініціалів та посади працівника банку який видав вказану довідку. Крім того, вказана довідка суперечить відомостям відображеним у виписці .
Проте, на підтвердження суми боргу АТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок, здійснений виходячи з плаваючої річної відсоткової ставки, розмір якої, за час, що охоплений розрахунком складає –30 %, 36%, 34,8 % та 42 %. В той час коли банк в позовній заяві посилається на процентну ставку в розмірі 36 % на рік. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що банк в посилається на позовну вимогу, яка не доведена належними та допустимими доказами, оскільки вона ґрунтується на неналежному розрахунку.
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не вносилися кошти на погашення заборгованості за кредитним договором в період з 04.09.2006 року по 17.06.2015 року взагалі.
Вказаний розрахунок заборгованості суперечить наданій позивачем виписці по рахунку відповідача, з якого вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, як знімала з карткового рахунку так і вносила кошти в рахунок погашення заборгованості.
У Анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому банк нарахував їх на підставі Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
А позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.08.2006 р., посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Позивач додав також до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, повні версії яких розміщені на сайті https://privatbank.ua. При цьому зазначені документи не містять підписів сторін та дати їх складання.
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Суд вказував, що Пам`ятку клієнта, а також доказів фактичного отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, кредитної картки та пін-коду до неї, позивач суду взагалі не надав.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі наведеному в розрахунку заборгованості, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 31.08.2006р.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно до ст.625 ЦК України, в розмірі 8709,12 грн. В розрахунку заборгованості вказано розрахункову величину для нарахування вказаних відсотків – 84 % річних, яка нарахована відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а нарахування вказаних відсотків розпочалося з 01.10.2019 року.
Але відсутність домовленості сторін щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір кредиту, процентної ставки за користування кредитом, зокрема, за простроченим кредитом, а також умов щодо кінцевого строку повернення кредитних коштів та відповідальності за їх несвоєчасне повернення, означає те, що відповідні зобов`язання між сторонами не виникли, що унеможливлює й задоволення вимог позивача у цій частині.
Так, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 31.08.2006р. не містить договірної величини відсотків, розрахованих згідно до ст.625 ЦК України. Така умова прописана у наданому позивачем до позовної заяви Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, однак ці документи обґрунтовано визнано такими, що не являються складовими договору, а тому на їх підставі не можна було здійснювати нарахування.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦКУ у розмірі 8709,12 грн. та нарахована пеня у розмірі 8494,15 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
У такому разі колегія наголошує на тому, що суд не вважав договір неукладеним взагалі, як помилково вважає банк, а лише вказував, що сторони не погодили умов щодо кредитного ліміту, ставки пені та прострочених відсотків.
Разом з тим, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що кредитний договір фактично є укладеним, оскільки банком підтверджено надання кредитних коштів відповідачу та отримання їх останнім, якими він фактично користувався, що вбачається з Виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, яка судом досліджувалась, що спростовує доводи скарги про те, що суд не взяв її до уваги.
Суд погодився з доведеністю факту укладення договору, взявши до уваги цю Виписку про рух коштів, а також правильно визнав, що, оскільки істотні умови кредитного договору не визначались будь-яким підписаним документом, то у банку немає підстав для нарахування відсотків та пені, а тому і їх стягнення з відповідача. Відтак, і для спрямування вкладених відповідачем на картку коштів на їх погашення відповідно до приписів ст.. 534 ЦК України.
Судом за випискою про рух коштів було ретельно досліджено: користування кредитними коштами з боку відповідача, всі здійснені банком нарахування, враховано внесені відповідачем на картку кошти, їх спрямування банком на погашення заборгованості, автоматичні списання банком коштів відповідача.
Оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, суд не визнав їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку. Та, дійшовши правильного висновку про те, що банк не міг нараховувати відповідачу проценти, неустойку, комісії на їх підставі, суд обґрунтовано згрупував всі кошти, що були спрямовані на погашенні цих нарахувань, та спрямував їх на погашення взятих у кредит коштів, навівши відповідних розрахунок.
Колегія погоджується з такими висновками суду, і тому визнає неспроможними доводи скарги, що сплачені відповідачем кошти мали зараховуватись відповідно до приписів статті 534 ЦК України, оскільки узгоджених між сторонами умов щодо можливості будь-яких нарахувань на отримані кредитні кошти, матеріали справи не містять.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24924,94 грн. Тіло кредиту – це сума, яку фактично отримав в борг позичальник. 
З наданої банком виписки за договором вбачається (а.с.40-72), що ці кошти позичальником не отримувались, а є самовільним списанням банком відсотків за користування кредитного ліміту за ставкою 3,5%, яку позичальник не узгоджував.
Так за період з 01.06.2019 р. по 31.07.2020 р. банком було нараховано та віднесено на тіло кредиту відсотки на загальну суму 26591,14 грн., про що відповідачем надано відповідний розрахунок (а.с.89), який суд першої інстанції обґрунтовано вважав належним та допустимим доказом у справі, оскільки він виконаний на підставі виписки по рахунку позичальника, яка надана позивачем (а.с.40-72).
З огляду на зазначене, суд не встановив підстав для задоволення позову, оскільки згідно згаданого розрахунку заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня.
За цими встановленими показниками суд першої інстанції здійснив відповідний розрахунок, визначивши, що сума внесених грошових коштів на погашення кредитної заборгованості значно перевищує суму фактично використаних коштів, з чим в повній мірі погоджується колегія з огляду на вище встановлені обставини.
Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: