ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 р.	Справа № 520/13058/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р. (ухвалене суддею Біловою О.В., повний текст якого складено 08.06.2021 р.) 
по справі № 520/13058/2020
за позовом         Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ" 
 до         Слобожанської митниці Держмитслужби                 
про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопартс-ВМ» (в подальшому – ТОВ «Автопартс-ВМ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просило: визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UА 807000/2020/000919/2 від 30.03.2020 р. Слобожанської митниці Державної митної служби України; визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА 807170/2020/00576 від 30.03.2020 р. Слобожанської митниці Державної митної служби України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р. позов задоволено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р.  та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, Митного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник  апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача проти задоволення  апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити  без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що 20.08.2018 р. між ТОВ "Автопартс-ВМ" (Україна) (покупець) та S.C. CONEX DISTRIBIBUTION S.A. (Румунія) (продавець) укладений контракт купівлі-продажу № 2694 (в подальшому – контракт № 2694) запасних частин та матеріалів до автомобілів (далі - товар), згідно пропозицій продавця, умовами якого встановлено, що найменування, кількість, комплектація та ціни придбаного товару встановлюються інвойсами, які є невід`ємною частинами контракту і мають юридичну силу специфікацій.
Порядок оплати вказується в Інвойсах до кожної партії товару, що постачається. Оплата може здійснюватися наступними способами: а) допускається передплата; б) шляхом банківського переказу 100% суми чергової партії товару на рахунок продавця протягом 7 банківських днів з дати виставлення рахунку в доларах США; в) шляхом банківського переводу з відстрочкою платежу в 45 календарних днів з моменту відвантаження партії товару. Датою відвантаження вважається дата відмітки митного органу на CMR; г) за згодою сторін можливий інший порядок та форма розрахунків, в тому числі часткова передплата.Всі банківські витрати несе покупець. Ціна товару визначається за взаємною згодою сторін та зазначається у відповідних інвойсах, що мають силу специфікацій та є невід`ємною частиною даного контракту. Крім того, умовами  вказаного контракту встановлено, що товар має бути поставлений в Україну на умовах поставки FCA, Ясси, Румунія,  відповідно до правил "Інкотермс-2010". Умови постачання товару зазначаються у відповідних Інвойсах.
Судовим розглядом встановлено, що на виконання вищевказаного контракту оформлений Інвойс № 4536 від 24.03.2020 р. на загальну суму 58085,12 доларів США на умовах поставки СРТ - Харків, Україна, які передбачають, що витрати за договором перевезення товару несе продавець. Відповідно, ТОВ "Автопартс-ВМ" договір на перевезення товару не укладало та сплату за перевезення товару не здійснювало.
Умовами контракту № 2694 від 20.08.2018 не передбачено обов`язковості укладення договору страхування товару, отже, вказаний договір не укладався.
Оплата за поставлений товар здійснена ТОВ "Автопартс-ВМ" відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 120 від 27.03.2020 р.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем до митного органу подано електронну митну декларацію № UA807170/2020/017236 від 30.03.2020 р. на 84 товарні позиції, в якій визначено митну вартість кожної з 84 позицій за основним методом (ціною Контракту). Країна походження - Румунія, що надійшли в рамках зовнішньоекономічної угоди купівлі-продажу з S.C.CONEX DISTRIBIBUTION S.A. (Румунія). Умови поставки СРТ UA Харків, валюта та загальна сума розрахунку 580853,12 USD.
На підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано митному органу наступні документи згідно переліку, що зазначений у графі 44 МД № UA807170/2020/017236 від 30.03.2020 р.: контракт № 2694 від 20.08.2018 р.;  інвойс № 4536 від 24.03.2020 р.; пакувальний лист № 4536 від 24.03.2020 р.; автотранспортна накладна № 253483 від 26.03.2020 р.; прайс-лист S.C. CONEX DISTRIBUTION S.A. (Румунія) на автомобільні запчастини від 01.03.2020 р.; сертифікат походження № 126 від 26.03.2020 р.; митна декларація країни відправлення № 20ROIS4650E0020183 від 26.03.2020 р.
За результатами розгляду вищевказаних документів, за даними МД в АСМО відповідачем згенеровано наступні профілі ризиків АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів за № № 32, 58, 60, 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 71 за такими кодами: 105-2: (Контроль правильності визначення митної вартості товарів): «Наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству Необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості. Проаналізувати зазначене рішення на предмет можливості застосування при поточному оформленні зазначеного товару.  По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (№ № 32, 58, 60, 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 71). Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 р. № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України»; 106-2: (Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів) По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (32, 58, 60, 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68,7 1) здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 р. № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 Митного кодексу України до спецпідрозділу митниці (відділу аналізу митної вартості та роботи з ціновою інформацією) було направлено запит по МД «щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості товарів».
30.03.2020 р. Слобожанською митницею Держмитслужби позивача повідомлено про необхідність надання (за наявності) додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та 30.03.2020 р. декларантом підприємства було надіслано лист з проханням про прийняття рішення про визначення митної вартості товару на підставі наявних документів і наявної у митниці інформації, у зв`язку з відсутністю можливості надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару у 10-денний термін.
За результатами проведених консультацій відповідачем прийняті оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/000919/2 за другорядним методом (резервним методом) та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2020/00576 від 30.03.2020 р.
На підставі митної декларації №UА807000/2020/017433 від 30.03.2020 р. товар було випущено у вільний обіг.
09.06.2020 р. ТОВ "Автопартс-ВМ" подано додаткові документи з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються, та скасування Рішення про коригування митної вартості, а саме: прайс-лист S.C.CONEX DISTRIBUTION S.A. (Румунія) на автомобільні запчастини від 01.03.2020 р.; платіжне доручення № 120 від 27.03.2020 р. про сплату за товар; митну декларацію № UA807170/2020/017433; податкову накладну з ідентичними товарами, які раніше були реалізовані на території України; звіт про оцінку майна № 29/05/2020/05 від 29.05.2020 р. щодо визначення ринкової вартості майна, що ввозиться на територію України, за результатами розгляду яких Слобожанською митницею Держмитслужби відмовлено у скасуванні Рішення про коригування митної вартості.
Не погоджуючись із  рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/000919/2 та Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2020/00576 від 30.03.2020 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано належних  підстав неможливості застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) та не  обґрунтовано розрахунок скоригованої митної вартості, у зв`язку з чим вказане рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню. Крім того, оскільки на підставі оскаржуваного рішення  відповідачем видано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправною та скасування картки відмови.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України,  у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України,  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:  декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;  якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною  3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;  каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього кодексу (частина 3 статті  54 Митного кодексу України).
Пунктом 2 частини 4 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодекс України,  митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно із ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені статтею 57 Митного кодексу України.
Згідно із ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. 2-3 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно із ч.ч. 4-5 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;  вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;  вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Згідно із  ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України,  у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать Законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна гуртуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Аналіз вищевказаних норм законодавства  вказує, що митні органи здійснюють контроль правильності обчислення декларантом митної вартості у спосіб передбачений чинним законодавством, зокрема, обов`язок декларанта подати протягом 10 календарних днів додаткові документи для визначення митної вартості товару виникає, у зв`язку з  тим, що документи, зазначені у ч.  2  ст. 53 Митного кодексу України:  містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; у документах, наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Судовим розглядом встановлено, що коригування митної вартості здійснено  на підставі наявної в ціновій базі ЄАІС Держмитслужби цінової інформацію про товари: МД № UА1005308/2020/16890 та інші, за другорядним методом (резервним методом) відповідно до ст. 64 Митного кодексу України. 
Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено витрати на перевезення та страхування товару, у зв`язку з розбіжностями умов поставки в контракті та митній декларації.
Проте, умовами контракту № 2694 встановлено можливість визначення умов поставки, відмінних від тих, що зазначені в контракті та  інвойси є невід`ємною частиною контракту та мають юридичну силу специфікацій.
Тобто, переважною умовою постачання є  умова визначена сторонами в Інвойсі, у зв`язку з  відсутністю такої умови в Інвойсі  застосовується умови поставки FCA, Ясси, Румунія відповідно до правил "Інкотермс-2010", визначені в розділі ІV контракту.
Таким чином, оскільки умови поставки СРТ, Харків, Україна зазначені в інвойсі, який є невід`ємною частиною контракту № 2694 та має силу специфікації, умовами поставки для імпортованого позивачем товару, зазначеного у Інвойсі № 4536 від 24.03.2020 р. є умова СРТ, Харків.
Судовим розглядом встановлено, що митною декларацією UА 807170/2020/017236 від 30.03.2020 р. позивачем здійснювалось оформлення 84 позиції товару, кожна з яких поставлялася на умовах контракту № 2694 від 20.08.2018 р. та інвойсу № 4536 від 24.03.2020 р. Для всіх зазначених позицій умови поставки визначені, як СРТ.
Крім того, ціни товарів з умовами поставки СРТ, Харків вказані  в наданому позивачем до митного органу листі  постачальника.
Згідно із INCOTERMS 2010, умови поставки СРТ передбачають, що продавець доставить товар названому їм перевізнику, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення, в тому числі фрахту, включаючи змішані типи перевезення, а покупець бере на себе всі ризики чи втрати ушкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. При цьому продавець передає товар, випущений в митному режимі експорту, названому їм перевізнику, момент передачі такому перевізнику є поставкою товару. Продаж товару на зазначених умовах здійснюється з обов`язковим оформленням товару на експорт продавцем.
Таким чином, умовами СРТ, Харків не передбачено покладення витрат на перевезення на позивача покупця товару до митного кордону з Україною.
Щодо ненадання  ТОВ «Автопартс-ВМ» документів на проведення страхування товару, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документи на підтвердження страхування подаються виключно якщо воно здійснювалось, проте, умовами контракту № 2694 не передбачено обов`язкового страхування товару, у зв`язку з чим позивачем не здійснювалось. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподання ТОВ «Автопартс-ВМ» документів, які підтверджують вартість страхування, не може бути підставою для відмови в застосуванні основного методу.
Судовим розглядом встановлено, що, у зв`язку зі спрацюванням ризиків по позиціям, зазначеним в декларації під номерами 32, 58, 60, 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 71 відповідач не погодився з визначення позивачем митної вартості товару за вказаними позиціями за ціною контракту, так як  товариством на не підтверджено  витрати на перевезення та страхування.
Проте, за іншими товарними позиціями, зазначеними в митній декларації, які ввозились за тим самим контрактом та інвойсом та на тих саме умовах поставки (СРТ, Харків) та без додавання витрат на страхування, із визначенням методу визначення митної вартості за ціною договору, відповідачем підтвердження витрат на перевезення та страхування не вимагалося, під сумнів визначення митної вартості за основним методом не ставилось, що свідчить про різний підхід до оцінки належності та достатності поданих позивачем документів на підтвердження обраного методу визначення митної вартості по одній й той самій імпортній операції.
Як вбачається з оскаржуваного рішення,  відповідачем  застосовано спрацюванням профілів ризиків АСАУР щодо можливого заниження митної вартості.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спрацювання профілів ризиків АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 р. по справі № 805/2713/16-а.
Щодо не подання позивачем платіжного доручення про оплату товару одночасно з  поданням  з ЕМД, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Умовами контракту № 2964 встановлено  декілька умов оплати товару, в тому числі шляхом передоплати. Як вбачається з копії міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR), датою завантаження товару продавцем є 26.03.2020  р., а оплату проведено 27.03.2020 р.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки рішення про коригування митної вартості виноситься за результатами процедури консультацій, а позивачем документи про оплату товару  подані до митного органу під час здійснення процедури консультацій, тобто до прийняття спірного рішення відповідачем, то відповідачем  протиправно під час прийняття оскаржуваного рішення  не враховані вказані документи. 
Як вбачається з матеріалів справи, митна декларація країни відправлення № 20ROIS4650E0020183 від 26.03.2020 р. подавалася позивачем в пакеті документів до митної декларації під час митного оформлення товару, разом з сертифікатом походження товару, проте,  не була врахована відповідачем з посиланням на те, що контракт № 2694 є непрямим контрактом, тобто, укладений не з виробником товару.
Даними декларації країни відправлення № 20ROIS4650E0020183 від 26.03.2020 р. підтверджуються факт поставки товару від продавця позивачу, ціна, обсяги та умови поставки, вага, країна походження товару, зазначені дані експортної ВМД та дані поданої до митного оформлення митної декларації та доданих до неї документів не містять розбіжностей у показниках, які визначені Митним кодексом України як складові митної вартості товару.
Судовим розглядом встановлено, що електронне повідомлення відповідача про необхідність надання додаткових документів, відповідачем не зазначено, які саме документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України, необхідно надати позивачу для підтвердження заявленої митної вартості за поданою до митного оформлення митною декларацією.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначає, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом  у випадку, якщо подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за № 883/21195 (в подальшому - Правила № 598), у графі 33 Рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61Кодексу, результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів).
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні про коригування допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Митного кодексу України та є обов`язковим.
Оскаржуване рішення  відповідача не містить відомостей про подібність товарів та поданою заявником через декларанта митною декларацією МД № UА100530/2020/16890 та інших (не конкретизованих відомостей) та про схожість умов поставки. Крім того, відповідачем не вказано: які саме документи з наданих позивачем як додатки до митної декларації, містять неповні відомості та/або розбіжності; які саме документи не містять в  даних на підтвердження обраного методу визначення митної вартості; які саме документи має подати позивач для підтвердження заявленої митної вартості.
Ткаож митним органом під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не надано доказів здійснення належної перевірки розрахунку митної вартості, здійсненого декларантом, врахування поданих до митного оформлення документів на підтвердження митної вартості товарів за спірними товарними позиціями, заявленої позивачем у митній декларації.
Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний висновок щодо застосування вимог матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2018  р. по справі № 826/25605/15.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, 
Відповідачем не надано доказів неможливості застосування заявленого позивачем методу визначення митної вартості, оскільки не була наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей, недостовірних або неповних відомостей через що, не обґрунтовано наявність підстав для витребування додаткових документів.
Праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом.
Ненадання документів на вимогу митного органу не є підставою для коригування митної вартості, за відсутності обґрунтування митним органом того, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які конкретно документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічний висновок щодо застосування вимог матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 22.01.2021 р.  по справі № 826/21860/15.
Таким чином, наявність наведених доказів у їх сукупності спростовує твердження відповідача, що декларантом під час митного декларування товарів не було підтверджено визначену у митній декларації митну вартість товару. Водночас, доводи відповідача не підтверджують належним чином сумнівів у правильності визначення заявленої позивачем митної вартості товару.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/000919/2 від 30.03.2020 р. та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА807170/2020/00576 від 30.03.2020 р., яка видана підставі оскаржуваного рішення, не обґрунтовані та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем під час судового засідання не доведено їх правомірність.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р.  - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 77,  242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/13058/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  08.06.2021 року