22.04.21
22-ц/812/752/21
Провадження № 22-ц/812/752/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 490/1045/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Колосовою О.М.
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
про скасування постанови державного виконавця
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалену 17 лютого 2021 року суддею Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відділу примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 23 листопада 2020 року. 
Позивач зазначав, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2015 року, постановленого в адміністративній справі № 490/3518/15а, провадження №2-а/490/293/2016, яким зобов`язано постійну комісію Миколаївської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1 . 23 листопада 2020 року головним державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення. Позивач вважає, що закінчення виконавчого провадження є передчасним, оскільки відсутні докази, які би підтверджували факт реального виконання рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2020 року у відкритті провадження відмовлено відповідно до пункту 1 частини 1 (частини 2) статті 186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати. Апелянт посилався на помилкове застосування суддею норм цивільно-процесуального (замість адміністративного) судочинства, в тому числі і хибність висновку, що його вимоги мають розглядатись відповідно до статтей 447, 448 ЦПК України.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , суддя виходив з того, що оскарження рішень дій та бездіяльності, зокрема, державного виконавця стороною виконавчого провадження має здійснюватися не шляхом позову, а в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК шляхом подачі скарги за статтею 447,448 ЦПК. 
Проте, не з усіма висновками суду щодо застосування норм процесуального законодавства до конкретних правовідносин можна погодитись.
Так, однією з найпоширеніших форм здійснення судового контролю за діяльністю органів державної виконавчої служби є оскарження їх рішень, дій або бездіяльності до суду. 
При цьому юрисдикція судів щодо розгляду зазначених спорів залежить від органу, який це рішення ухвалив.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист (частина 5 статті 287 КАС).
Розгляд справи загальним судом як адміністративним судом передбачає її розгляд за правилами адміністративного судочинства.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до заяви документів вбачається, що спір між позивачем та органом державної виконавчої служби виник при виконанні рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2015 року, яке ухвалене в адміністративній справі № 490/3518/15а (провадження №2-а/490/293/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради (постійної комісії).
Отже, відповідно до правил частин 1,5 статті 287 КАС ОСОБА_1 , як учасник виконавчого провадження, має право на захист своїх прав шляхом звернення з адміністративним позовом до суду, який видав виконавчий лист.
Це право ОСОБА_1 реалізоване шляхом звернення до Центрального районного суду м. Миколаєва, який видав виконавчий лист, з позовною заявою про визнання постанови державного виконавця від 23 листопада 2020 року протиправною та її скасування.
Така позовна заява має розглядатись місцевим судом в порядку адміністративного судочинства.
Відсутність посилань у позовній заяви на норми адміністративного судочинства не перешкоджає суду вірно визначити норми права, які ці відносини регулюють, та застосувати їх при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.
Висновки судді про те, що вимоги ОСОБА_1 мають розглядатись в порядку статті 447 ЦПК є хибними, оскільки за правилами цієї норми сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, на дії або бездіяльність, зокрема, державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за цивільно-процесуальним кодексом, тобто судового рішення у цивільній (а не адміністративній) справі.
Отже, положення статей 447, 448 ЦПК спірні правовідносини не регулюють.
Оскільки при постановленні ухвали суддя допустився порушень вимог цивільно-процесуального законодавства, ухвала підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для розгляду позовної заяви відповідно до закону.
Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2021 року скасувати. Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направити до того ж суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                В.В.Коломієць 

Н.О.Шаманська

---------------------------------
Повну постанову складено 22 квітня 2021 року.