Справа № 161/21172/19 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/590/21  Категорія: 64    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Осіпука В. В.,
секретаря Галицької І. П.,
з участю:
представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку за апеляційною скаргою позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Луцький прикордонний загін (в/ч 9971) Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в Луцький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2008 року серії НОМЕР_2 гуртожиток ( літер А-5) загальною площею 3088, 8 кв.м. який розташований в АДРЕСА_1 , належить державі Україна в особі Державної прикордонної служби України на праві державної власності. Військовослужбовець ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Згідно листа в/ч НОМЕР_3 від 21.10.1997 року № 33 старшому лейтенанту ОСОБА_4 надано жилу площу в гуртожитку від 24.10.1997 року № 62 на право зайняття жилої площі гуртожитку 1 КЕЧ ПВ України в АДРЕСА_1 . На підставі ордеру від 24.10.1997 року № 62 ОСОБА_4 заселився із сім`єю ( дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 ) у гуртожиток за адресою АДРЕСА_2 . На даний час ОСОБА_4 з Луцьким прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України у публічно-правових відносинах не перебуває. Даний гуртожиток призначений для проживання військовослужбовців Луцького прикордонного загону та членів їх сімей. Згідно карток -прописки у спірному житловому приміщенні зареєстровані та проживають двоє членів сім`ї колишнього військовослужбовця ОСОБА_4 - дружина ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_6 ), які займають житлову площу без належних правових підстав.
Обґрунтовуючи нагальною необхідністю у поселенні діючих військовослужбовців та членів їх сімей, які на даний час проходять службу та не мають у користуванні будь-якого службового житла, просять виселити відповідача з кімнати 68 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року в задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_8 про виселення з гуртожитку відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду позивач  ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що житлове приміщення в гуртожитку є постійним місцем проживання відповідача, яка в ньому зареєстрована. Відповідач вселилася в кімнату в гуртожитку на підставі спеціального ордера, постійно проживає у ньому та зареєстрована за його адресою, не мала іншого житла на момент подання позову про виселення, сплачує всі комунальні послуги. Відтак, на думку суду, відповідач має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку є її єдиним «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. А тому суд дійшов висновку, що її виселення з гуртожитку без надання іншого житла суперечитиме як вимогам закону, так і буде порушенням її права на житло.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Поняття житло не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі п.1 ст..8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів ст.8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Отже, житло є невід`ємною складовою особистого життя людини, яка має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.
За ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. 
Згідно роз`яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Якщо гуртожиток надано у зв`язку з роботою, слід з`ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст.132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст.125 ЖК, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.
Судом встановлено, що гуртожиток ( літер А-5) загальною площею 3088, 8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва на право власності серії НОМЕР_2 від 11 листопада 2008 року належить державі Україна в особі Державної прикордонної служби України на праві державної власності.
Відповідно до п. 4 розділу ІV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, під гуртожитки виділяються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які належать до житлового фонду Міністерства оборони України та мають бути зареєстровані у виконавчому органі місцевих органів самоврядування. Військовослужбовцям надаються ліжко-місця у гуртожитках або кімнати у сімейних гуртожитках на підставі спеціального ордера та договору про надання комунальних послуг.
Таким чином, чоловік відповідача ОСОБА_4 , що перебував на квартирному обліку, був забезпечений житловим приміщенням - кімнатою в гуртожитку, як військовослужбовець.
9 жовтня 2004 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_5 укладено договір № 31 найму житла в гуртожитку, відповідно до якого відповідачу і членам його сім`ї передано кімнату АДРЕСА_3 .
Згідно п.п 4.4., 4.1 договір вступає в силу з дня його підписання і діє до кінця поточного року. При згоді сторін договір автоматично продовжується до кінця наступного року. Цей договір може бути розірвано з ініціативи будь-якої сторони за наявності умов і в порядку, передбаченому законодавством, а також при невиконанні одної зі сторін взятих на себе обов`язків, попередивши один одного за місяць до строку звільнення приміщення. Після закінчення строку договору відповідачка ОСОБА_3 продовжувала проживати у спірному приміщенні, таким чином строк договору автоматично продовжувався.
Жодних доказів того, що відповідача було попереджено про необхідність звільнення приміщення в гуртожитку, позивачем суду не було надано.
Навіть якщо законне право на заняття жилого приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виселення відповідача ОСОБА_3 не відповідає принципу пропорційності, з огляду на те, що відповідач іншого житла для проживання не має, користується ним цілком правомірно і тривалий час, а тому її виселення є надмірним втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89,226, 263, 265 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді :