ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3538/20  Номер провадження 22-ц/814/936/21	Головуючий у 1-й інстанції Хоменко  Д.Є.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2021 року, ухвалене суддею Хоменком Д.Є., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -
в с т а н о в и л а :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, в обґрунтування якого вказувала, що рішенням суду від 03.09.2014 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. 22.01.2015 року вона зареєструвала новий шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.10.2018 року визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з неї – їх матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Розмір аліментів, який визначено вищевказаним рішенням суду, на даний час є недостатнім для утримання двох дітей, оскільки фактичні витрати на їх утримання значно перевищують розмір стягнутих аліментів та розмір статків позивачки.
Вказує, що відповідач не виконує рішення суду і ніяких перерахувань не здійснює, а тому у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 73359,14 грн. 
Вважає, що визначений розмір аліментів є занадто низьким. На даний час порівняно з 2014 роком, істотно змінилося її матеріальне становище, а також рівень життя, відповідач ніякої участі в утриманні дітей не бере.
На підставі вищенаведеного позивач просила суд змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів задоволено.
Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначено їх стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, прохає скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що в неї відбулися зміни, передбачені ч.1 ст. 192 СК України, що обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів.
Та обставина, що він працевлаштований у Лубенській філії АТ «Полтаваобленерго», була відома при ухваленні рішення про стягнення аліментів від 03.09.2014 р. та не змінилася на дату ухвалення оскаржуваного рішення.
Висновки суду про те, що законодавцем збільшено мінімальний розмір аліментів, суперечать положенням ст. 192 СК України.
Крім того, вказує, що суд в порушення п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 не врахував матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, чим порушив право на забезпечення їм достатнього та належного рівня життя. 
Посилається на те, що за усною домовленістю з позивачкою він добровільно сплачував аліменти на утримання дітей. Між тим, 17.08.2020 р. позивачка пред`явила до виконання виконавчий лист та за її заявою державним виконавцем нараховано аліменти за минулий час, що передував пред`явленню виконавчого листа.
Зазначає, що позивачка вивозила дітей за кордон без його відома.
Вказує, що коштів, які він отримує, не вистачає на утримання його дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, а також непрацездатних батьків. Збільшення розміру аліментів фактично позбавляє його можливості утримувати родину, тоді як інших доходів він не має.
Зазначає, що суд не надав оцінку тій обставині, що з його заробітної плати за вересень-жовтень 2020 р. утримані аліменти на користь позивачки на неповнолітніх дітей у розмірі 18330,00 грн.
Вважає, що оскільки його матеріальний стан погіршився та він сплачує аліменти в розмірі 50% заробітної плати, що є достатнім для належного утримання дітей, а позивач не довела, що у неї відбулися зміни, які зумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів. 

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Антіхович В.В., який представляє інтереси позивачки ОСОБА_2 , прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін.
В обґрунтування відзиву вказує, що зміна законодавства є підставою для зміни розміру аліментів, що викладено Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 р. у справі № 581/638/17-ц.
Посилання відповідача на існування усних домовленостей з позивачкою про добровільне забезпечення дітей не відповідають дійсності. Витрати на дітей під час літніх канікул, не стосуються предмету доказування – невідповідності розміру аліментів фактичним витратам на дітей. Виконавчий лист був відразу пред`явлений до виконання, але під тиском відповідача позивачка змушена була його забрати, оскільки він маніпулював можливістю виїзду дітей за кордон.
Також не відповідають дійсності твердження апелянта про те, що з його заробітної плати здійснюються відрахування в розмірі 50% заробітної плати, та, що він за вересень отримав заробітну плату у сумі 5192 грн., оскільки з наданих до відзиву на позов документів вбачається що його заробітна плата за вересень складала 19723,94 грн., в рахунок погашення аліментів (поточних та боргу) відраховано 7938,88 грн. (40% заробітної плати).
Законом передбачено, що розмір відрахувань щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей із заробітної плати не може перевищувати 70%.
Посилання апелянта на те, що діти були вивезені матір`ю за кордон без його дозволу, не відповідають дійсності, оскільки він надав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дітей за межі країни для постійного проживання. Також ним надавалися інші дозволи.
Позов пред`явлено в межах часток, що визначені ч. 5 ст. 183 СК України, та на трьох дітей розмір відрахувань не перевищує 1/2 доходу відповідача.
Доказів щодо необхідності надання матеріальної допомоги батькам відповідачем не надано. Його посилання на зміну матеріального стану у зв`язку з необхідністю сплати заборгованості по аліментам є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 2 ст. 369 цього Кодексу – без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони з 02.09.2006 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Лубенького міськрайонного суду Полтавської області від 08.09.2014 р. 
Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 4-7).
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8, 9, 34). 
22.01.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_5 » (а.с.10-13).
Згідно розрахунку державного виконавця від 01.08.2020 р., за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 73359,14 грн., які стягуються за виконавчим листом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі №539/2767/14-ц від 12.09.2014 р. на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей.
21.04.2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 ), яка перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до досягнення нею трирічного віку, з 01.07.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 включно (а.с. 29,30, 36).
Як убачається з довідки № 56 Лубенської філії АТ «Полтаваобленерго» від 24.11.2020 року, відповідач ОСОБА_1 працює в Лубенській філії АТ «Полтаваобленерго» з 27.08.2007 року. Його дохід за вересень-жовтень 2020 року становить 45542,20 грн. Середньомісячна заробітна плата становить 22771,1 грн. (а.с. 31-33).
Згідно довідки, наданої стороною відповідача до відзиву на позов, ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_3 , та має такий склад сім`ї: дружина – ОСОБА_4 , 1985 р.н.; зареєстрована в м. Конотоп Сумської області; син дружини – ОСОБА_11 , 2007 р.н., донька – ОСОБА_10 2019 р.н. (а.с. 35).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач працює та отримує заробітну плату. З часу присудження аліментів збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з 08.07.2017 р. законом встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на збільшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів, що стягуються з відповідача, є недостатнім для матеріального забезпечення та гармонійного розвитку дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Як вказувалося вище, за рішенням суду від 03.09.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
Суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що стягнення з відповідача аліментів на утримання двох малолітніх дітей у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення їх прав на належне матеріальне забезпечення.
Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.
Розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачкою не надано доказів щодо наявності змін, передбачених ч.1 ст. 192 СК України, що обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, - не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 03.09.2014 р., на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) не є достатнім для належного матеріального забезпечення та гармонійного розвитку дітей.
Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться інша малолітня дитина та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не можуть бути підставами для звуження прав на належне матеріальне забезпечення з боку батька на неповнолітніх дітей від іншого шлюбу.
Крім того, питання про стягнення аліментів на своє утримання дружина відповідача ОСОБА_4 не ставила. 
Доказів на підтвердження того, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки, ним не надано.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він здійснював добровільну сплату аліментів до серпня 2020 року не підтверджені жодними належними і допустимими доказами та спростовуються довідкою державного виконавця від 01.08.2020 р. про те, що за відповідачем з 29.07.2015 року рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 359,14 грн. 
Його доводи про те, що позивачка вивозила дітей за кордон без відома батька, не стосуються предмету розгляду у цій справі, отже, не приймаються до уваги колегії суддів.
З наданих до відзиву на позов документів вбачається, що заробітна плата відповідача за вересень складала 19723,94 грн., в рахунок погашення аліментів (поточних та боргу) відраховано 7938,88 грн. (40% заробітної плати). Тоді як діючим законодавством передбачено, що розмір відрахувань щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей із заробітної плати не може перевищувати 70%.
Позов пред`явлено в межах часток, що визначені ч. 5 ст. 183 СК України, та на трьох дітей розмір відрахувань не перевищує 1/2 доходу відповідача.
Крім цього, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», який є чинним, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                  О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун