РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року
м. Рівне

Справа № 565/1571/20
Провадження № 22-ц/4815/510/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      – Шимківа С.С.,
суддів:                 – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач – АТ КБ "Приватбанк",
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року (ухвалене у складі судді Бренчук Г.В.) у справі за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 12 269 грн. 72 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до підписаної між позивачем та відповідачем заяви № б/н від 24 жовтня 2018 року відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначено у довідці.
Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню кредиту не виконує у зв`язку з чим, станом на 08 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 12 269 грн. 72 коп., з яких 9 811 грн. 49 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2 458 грн. 23 коп. заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просить суд стягнути з   ОСОБА_1 та судові витрати в сумі 2 102 грн..
Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення 12 269 грн. 72 коп. заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" 9 811 грн. 49 коп. заборгованості та 1 680 грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 2 458 грн. 23 коп. заборгованості за простроченими відсотками – відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з чим, суд дійшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, АТ КБ "Приватбанк" оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що з підписаної сторонами анкети-заяви від 24.10.2018 року чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Підписуючи дану анкету-заяву позичальник висловив згоду про укладення договору, отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді.... Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті "ПриватБанку ".
Зауважує, що вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.
Наголошує, що Банк разом з анкетою-заявою надав до суду першої інстанції копію паспорта споживчого кредиту, особисто підписаного відповідачем, в якому зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом (43,2% річних); процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (86.4% річних); розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500грн.+5% від суми заборгованість по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).
Вказаний паспорт споживчого кредиту був поданий до суду разом із позовною заявою, проте суд на даний доказ уваги не звернув.
Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні його умови.
Також звертає увагу, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що позивачем фактично оскаржуються рішення суду щодо незадоволених вимог і враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення у частині, яка не оскаржується.
Судом встановлено, що 24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету–заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування.
До позовної заяви, крім анкети-заяви, представник банку додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CONTRACT, Універсальна Gold, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Паспорт споживчого кредиту.
На підставі зазначеної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту 5 000 грн., який у подальшому було збільшено до 9 471,34 грн..
З наданого банком розрахунку заборгованості убачається, що станом на 08 жовтня 2020 року у відповідача виникла заборгованість перед банком у розмірі 12 269 грн. 72 коп., з яких 9 811 грн. 49 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2 458 грн. 23 коп. заборгованість за нарахованими відсотками.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання кредитної картки.
Умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома. 
Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
Оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені.
Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг — це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Відтак, відсутні й підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.
Незаявлення позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину, чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні даної справи.
Тому, вірним є використання при вирішенні спору у цій частині, висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених у апеляційній скарзі.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, що свідчить про погодження усіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту "Універсальна" та "Універсальна Голд". Зазначене, позбавляє суд встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.
Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена у паспорті зберігає чинність та є актуальною до 08.11.2018 року. Більше того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 75000 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.
У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства (встановлені законом), зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                           Шимків С.С.
Судді:                                                                   Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.