УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/2182/19 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В. 
Категорія 69 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Микитюк О.Ю., 
Трояновської Г.С. 
секретаря 
судового засідання Лісової Т.С.
без участі сторін
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Винара Л.В.
у цивільній справі №287/2182/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив розірвати шлюб з відповідачкою ОСОБА_1 . В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що з 15.08.2006 року вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №7. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, на даний час сім`я розпалася, сторони шлюбних стосунків не підтримують, добровільно розірвати шлюб в Олевському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відповідачка відмовляється. 
Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року позов задоволено. Шлюб між  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , зареєстрований 15.08.2006 року виконкомом Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №7 - розірвано.
Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. 
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що на даний час сторони продовжують проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, ведуть спільне господарство, жодних неприязних стосунків між ними немає, є повага та почуття любові. Також, на думку апелянта, єдина ціль розірвання шлюбу яку переслідував позивач, це будинок, в якому проживають сторони та який оформлений на позивача, оскільки в подальшому він хоче уникнути його поділу, а саме витримати три роки без поділу майна після розірвання шлюбу та залишити його дочці у спадок. Крім того вказує, що просила суд надати час для примирення. 
Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони з 15.08.2006 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №7, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3).
Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають, що стверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області № 9130 від 18.12.2019 року (а.с.6).
Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності, що стверджується довідкою КНП «Олевська центральна лікарня» від 10.06.2020 року № 467/05-8 (а.с.21).
Позивач є громадянином, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує копією посвідчення, наявного в матеріалах справи (а.с.7).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливим. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. 
При цьому суд обгрунтовано керувався положеннями п.3 ч.2 ст.18,51, ч.1 ст.110 СК України, згідно яких дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.
Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі - добровільність. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
За приписами ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. 
Частиною 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 
За таких обставин та приймаючи до уваги, що позивач у позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Доводи апелянта щодо надання строку для примирення в даному випадку, на думку суду, не можна вважати обгрунтованими, оскільки зазначена справа перебуває у провадженні суду вже тривалий час, при цьому позивач категорично заперечує проти надання часу на примирення, підтримує позов. Крім того, наданням часу для примирення суд фактично зобов`яже позивача перебувати у шлюбі ще певний час проти його волі, що є протиправним, оскільки шлюб – це добровільний союз чоловіка та дружини.
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                 Судді: