ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 460/3502/19 пров. № А/857/7473/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (головуючий суддя: Комшелюк Т.О., місце ухвалення – м. Рівне, дата складення повного тексту судового рішення – 18.02.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, –
встановив:
ОСОБА_1 , 20.11.2019 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України (далі – ОК «Захід»), яка полягає у неоформленні наказів командувача військ ОК «Захід» щодо нарахування та виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог     наказу Міністерства оборони України (далі – МО) від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог     наказу МО від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України». Обґрунтовує заяву тим, що всі необхідні документи для призначення пенсії подав у червні 2008 року, однак пенсію призначили лише в липні 2010 року, при цьому неправильно розрахувавши стаж. Просить здійснити перерахунок пенсії з 2008 року з розрахунку повного стажу 36 років 10 місяців 4 дні.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі  № 460/3502/19 залишено без змін.
Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від: 19 жовтня 2020 року; 09 листопада 2020 року; 24 листопада 2020 року; 21 грудня 2020 року; 12 січня 2021 року; 29 січня 2021 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 460/3502/19.
ОСОБА_1 12.01.2021 подав заяву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі № 460/3502/19 за нововиявленими обставинами. Подану заяву обґрунтовано тим, що після закінчення розгляду цієї справи були виявлені обставини, які свідчать про помилковість судового рішення, що призвело до прийняття, всупереч ст. 242 КАС України, незаконного та необґрунтованого рішення, яке не ґрунтується на засадах Верховенства права, не відповідає основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, здійснює захист протиправності відповідача.
Фактично позивач стверджує, що нововиявленими обставинами є, зокрема, прийняття рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 за нововиявленими обставинами відмовлено. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 залишено в силі.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити заяву.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в  заяві. 
Позивач, у судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить її задовольнити, ухвалу скасувати, а заяву задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2020 року, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3502/19, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі    № 460/3502/19 залишено без змін.
Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від: 19 жовтня 2020 року; 09 листопада 2020 року; 24 листопада 2020 року; 21 грудня 2020 року; 12 січня 2021 року; 29 січня 2021 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 460/3502/19.
Отже, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 набрало законної сили 12 серпня 2020 року. 
Предметом розгляду цієї адміністративної справи було:
1) визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не оформленні наказів командувача військ оперативного командування «Захід», щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»;
2) зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».
Тобто, спір виник внаслідок не нарахування та невиплати Оперативним командуванням «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за період з 31 липня 2017 року по 28 вересня 2017 року.
Підставами для відмови у задоволенні позову, було те, що ОСОБА_1 не виконував обов`язків за своєю посадою, оскільки з 31.07.2017 року штатна посада позивача скорочена, а в новому штатному розписі така посада була відсутня. 
Як встановлено судом, з 31 липня 2017 року посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування «Захід», яку обіймав ОСОБА_1 було скорочено, що, в свою чергу, унеможливило виконанням останнім обов`язків за такою посадою.
З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу у період з 31 липня 2017 року по 28.09.2017 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 550.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 460/4193/20 та № 460/3528/20 стосуються іншого періоду, ніж встановлені обставини у справі № 460/3502/19, а саме: у справі № 460/3502/19 з`ясовувались обставини щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, саме у період з 31 липня по 28 вересня 2017 року. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
В якості нововиявленої обставини, заявником вказується, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, зокрема, прийняття рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20 та № 460/3528/20.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що для визнання обставиною нововиявленою, поняття «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо сторона у справі все-таки могла знати про певну обставину, але внаслідок недобросовісного ставлення до своїх процесуальних обов`язків не вживала заходів для отримання потрібної інформації, тоді відсутні правові підстави визначати таку обставину у справі, як нововиявлену. Істотність обставини означає те, що якби суд її міг врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. 
Отже, підставами для перегляду судового рішення, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, можуть бути лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.
Суд апеляційної інстанції вказує, що в рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20 (а. с. 12-20), спірним було, зокрема:
- не нарахування та невиплати   ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 10.12.2013 року.
- матеріальних допомог на оздоровлення за 2013 рік та соціально-побутових питань за 2013 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260.
Щодо рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20 (а. с. 21-29), суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом спору у цій справі було, зокрема:
- не нарахування та невиплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, однак, за період з 01.01.2016 по 28.09.2017;
- матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260.
Проаналізувавши вищенаведені судові рішення, суд апеляційної інстанції зауважує, що у справі № 460/3502/19 спір стосувався не нарахування та не виплати Оперативним командуванням «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за період з 31 липня 2017 року по 28 вересня 2017 року.
Натомість, обставини встановлені судовими рішеннями у справах № 460/4193/20 та № 460/3528/20, на які покликається позивач як на нововиявлені обставини, стосуються іншого періоду, ніж встановлені обставини у справі № 460/3502/19.
Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач у своїй заяві, не наводить обставин, які не були і не могли бути йому відомі на час прийняття рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19. 
Крім цього, фактично позивач у своїй заяві про перегляд за нововиявленими обставинами, наводить аналогічні аргументи, які були підставою для подання позову у цій справі.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 необхідно відмовити, оскільки наведені у ній обставини не є нововиявленими, в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.
Згідно ч. 2    ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України    суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»    суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статті 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.
Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового  рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі «Правєдная проти Росії», №. 69529/01; у справі «Рябих проти Росії», № 52854/99, пункт 52; у справі «Брумареску проти Румунії», № 28342/95, пункт 61).
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу  Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 460/3502/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 14.05.2021.