УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4492/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №274/4492/20 за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання поновити на квартирному обліку
за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві,
в с т а н о в и в:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Військової частини НОМЕР_1 . Просив визнати протиправними дії об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття його з квартирного обліку; скасувати протокольне рішення засідання об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2018 року № 17 в частині зняття його з квартирного обліку та поновити його на квартирному обліку з 08 грудня 2010 року. Свою позовну заяву обґрунтовував тим, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира 26 артилерійської бригади оперативного командування " Північ" від 30 травня 2018 року № 78-РС його було звільнено з військової служби у запас. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 25 червня 2018 року № 149 виключено зі списків особового складу з 25 червня 2018 року. Зазначав, що під час проходження військової служби перебував на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 з 08 грудня 2010 року, але протокольним рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2018 року № 17 його знято з квартирного обліку. Вважає, дії відповідача щодо зняття його з квартирного обліку незаконними, оскільки вони суперечать Конституції України та житловому законодавству, на момент звільнення він мав вислугу більше 26 календарних років.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі. Визнані протиправними дії житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 . Скасований п.3 (3.2) протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2018 року № 17 в частині зняття з квартирного обліку старшини ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на першочерговому квартирному обліку з дня зарахування – 08 грудня 2010 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Війська частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 був звільнений у запас як військовослужбовець, який проходив війську службу за контрактом. У разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами, не зазначеними у ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі у зв`язку з закінченням строку контракту, не передбачено залишення таких осіб на квартирному обліку у військових частинах.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не находило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» частини шостої з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту один частини восьмої ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовослужбовця, який в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходить військову службу за контрактом і строк контракту якого закінчився), що підтверджується витягом із наказу від 30 травня 2018 року №78-РС командира 26 артилерійської бригади оперативного командування «Північ» (а.с.11). У наказі одночасно зазначено, що вислуга років: календарна – 26 років 02 місяців, пільгова – 29 років 01 місяць.

У витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 червня 2018 року №149 зазначено, що ОСОБА_1 на квартирному обліку перебував, постійним або службовим житлом не забезпечувався (а.с.12).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 11 червня 2009 року №1510-VI; в редакції Закону від 07 листопада 2017 року №2181- VIІІ) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону від 11 червня 2009 року №1510-VI; зі змінами, внесеними згідно із Законом від 18 вересня 2018 року №2547- VIІІ).

Протоколом від 14 листопада 2018 року №17 оформлено рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 якої, ОСОБА_1 знято із квартирного обліку в зв`язку із звільненням по закінченню контракту (а.с.10).

Згідно з пунктом 9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 11 червня 2009 року №1510- VI) військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведення інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування – у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Установивши, що ОСОБА_1 як військовослужбовець має вислугу 26 років 02 місяці, із 08 грудня 2010 року перебував на квартирному обліку в черзі на отримання житла, не реалізував свої житлові права, передбачені пунктом першим ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не з власної вини та звільнений у запас за закінченням строку дії контракту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зняття позивача з квартирного обліку суперечить положенням ст.47 Конституції України, абзацам першому та четвертому пункту першого ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081.

Отже, перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку впродовж майже 8 років та на військовій службі більше 20 років вселяло у позивача правомірні очікування та сподівання на отримання житлового приміщення для постійного проживання та поліпшення житлових умов. Невиправдано тривале очікування мало місце не з вини позивача. Зняттям із квартирного обліку зведено нанівець досягнення позивачем поставленої мети одержання постійного житла з державного житлового фонду.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі №395/2295/17 за аналогічних обставин, коли позивач мав вислугу на військовій службі більше 20 років, перебував на квартирному обліку з 1993 року, знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, зроблений висновок про те, що суди дійшли обґрунтованого висновку, що згідно чинного законодавства зазначені обставини не є підставою для зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині, а доводи про те, що суди при розгляді справи неправильно застосували норми матеріального права, не ґрунтуються на вимогах закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, фізичних осіб, прав та інтересів, юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно мітити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції є справедливим.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.