ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року	Львів	Справа № 300/3252/20 пров. № А/857/1994/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Глушка І.В.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2020 року ( суддя Григорук О.Б.., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі  № 300/3252/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,-  

                                                             ВСТАНОВИВ:

11.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з наведених у ньому підстав просив суд визнати протиправним та скасувати рішення №2577 від 28.10.2020 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши у пільговий стаж періоди роботи: з 12.03.1985 по 31.03.1986, з 01.04.1986 по 10.11.1989, з 24.12.1998 по 24.05.1999, з 27.10.2011 по 03.01.2014.
Рішенням  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2020 року  та ухвалити нове рішення, яким  в задоволенні позову відмовити повністю.   
В обґрунтування апеляційної скарги, посилається зокрема, на те, що згідно із поданими до сервісного центру документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 10 місяців, в тому числі стаж роботи за Списком № 2 становить 1 рік 4 місяці. Зазначає, що оскільки, документально підтвердженого пільгового стажу роботи позивача не достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 2577 від 28.10.2020 року. Зазначає, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника за результатами атестації робочих місць за умовами праці впродовж повного робочого дня ( не менш ніж 80%), встановленого для даного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах. Апелянт вказує, що наявність страхового стажу прямо пов`язана із сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відтак, зазначає, що оскільки, документально пільговий стаж роботи позивача становить 1 рік 4 місяці, при необхідних 12 роках 6 місяцях, то права на пенсію за віком на пільгових умовах в позивача немає. Окрім того, зазначає, що питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити  в задоволенні позову.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуване судове рішення законним та просить залишити його без змін.
Сторони будучи повідомленими про час та місце розгляду справи явки представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, відзив, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення  з таких підстав.  
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 23.10.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та відповідними документами, та за результатом розгляду заяви позивача від 23.10.2020, Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 28.10.2020 прийняло рішення №2577, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, ОСОБА_1  звернувся в суд з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зробив висновок, що з  огляду на встановлені судом обставини щодо подання позивачем відповідачу разом із заявою від 23.10.2020 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умов для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавленим гарантованого пенсійного забезпечення, а відтак позов підлягає задоволенню.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній пунктами 1, 3 якого передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи наведені норми, судом першої інстанції вірно зазначено, що підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Пунктом 20 Порядку № 637  передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно оскаржуваного рішення пенсійного органу, відповідач підтвердив наявність у позивача страхового стажу 30 років 10 місяців, в тому числі, стаж роботи за Списком №2 - 1 рік 4 місяці.
Щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 12.03.1985 по 31.03.1986, з 01.04.1986 по 10.11.1989, з 24.12.1998 по 24.05.1999, з 27.10.2011 по 03.01.2014, судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані періоди роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 , відповідно до яких позивач: з 12.03.1985 по 31.03.1986 працював у Тисменицькій міжгосподарській шляхо-будівельній організації, зокрема (записи №№1, 2, 3 трудової книжки): з 12.03.1985 бригадиром будівельної бригади, з 01.07.1985 переведений на посаду майстра, з 31.03.1986 звільнений у зв`язку з ліквідацією організації (а.с.17),  тобто 1 рік 19 днів; з 01.04.1986 по 10.11.1989 працював у Тисменицькій міжгосподарській шляхо-пересувній механізованій колоні №12, зокрема (записи №№4, 5, 6 трудової книжки): з 01.04.1986 майстром (Тисменицька міжгосподарська шляхо-пересувна механізована колона №12 з 01.07.1987 перейменована в Тисменицьку міжгосподарську шляхову госпрозрахункову дільницю "12), з 10.11.1989 переведений на посаду заступник начальника (а.с.18, 19),  тобто 3 роки 7 місяців 9 днів; з 24.12.1998 по 24.05.1999 працював у приватному підприємстві "Газбудсервіс" виконробом (записи №№10, 11 трудової книжки) (а.с.20),  тобто 5 місяців; з 27.10.2011 по 03.01.2014 працював у ПАТ "Вінницьке містобудівне управління №4" майстром будівельних та монтажних робіт (записи №№25-28 трудової книжки) (а.с.28, 29),  тобто 2 роки 2 місяці 7 днів.
Колегія суддів зазначає, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці, апелянтом не надано. 
Окрім цього, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не заперечується віднесення вказаних професій до переліку робіт із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а в своїх аргументах відповідач покликається на проведення атестації посад позивача на підприємствах та на несплату страхових внесків.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.11.2020 у справі №756/7613/17 вказав, що висновки про те, що позивач не має права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки матеріали справи не містять жодних документів щодо проведення атестації посади позивача на підприємстві, є помилковими (пункт 41).
Відтак доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не має права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, оскільки матеріали справи не містять жодних документів щодо проведення атестації посад позивача на підприємствах колегія суддів вважає помилковими.
Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції в матеріалах справи міститься протокол засідання атестаційної комісії ЗАТ "Вінницьке містобудівне управління №4".
Статтею 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області безпідставно не взято до уваги періоди робіт позивача: з 12.03.1985 по 31.03.1986, з 01.04.1986 по 10.11.1989, з 24.12.1998 по 24.05.1999, з 27.10.2011 по 03.01.2014, які віднесені до переліку робіт із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, згідно оскаржуваного рішення, відповідач підтвердив наявність у позивача страхового стажу 30 років 10 місяців, в тому числі, стаж роботи за Списком №2 - 1 рік 4 місяці.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з тим, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
А відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, в силу приписів пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:  зайнятість повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; атестація робочих місць; досягнення для чоловіків 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Проте як вірно зазначено судом першої інстанції, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.
Так, згідно пунктів 1-3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII. Стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
Також, Конституційний Суд України в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Відтак, як вірно зазначено  судом першої інстанції у статті 13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Відтак, статтею 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
За вказаних обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення із заявою від 23.10.2020 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 позивач досяг 55 - річного віку.
Окрім цього у рішенні пенсійного органу від №2577 від 28.10.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу на пільгових умовах за списком №2, відповідач розглянувши подані позивачем необхідні документи, фактично погодився з тим, що позивач має страховий стаж 30 років 10 місяців (що є більше обов`язкових 25 років), та з них 1 рік 4 місяці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, однак безпідставно не взяв до уваги періоди роботи позивача: з 12.03.1985 по 31.03.1986 у Тисменицькій міжгосподарській шляхо-будівельній організації  бригадиром будівельної бригади та майстром, тобто 1 рік 19 днів; з 01.04.1986 по 10.11.1989 у Тисменицькій міжгосподарській шляхо-пересувній механізованій колоні №12, яка перейменована в Тисменицьку міжгосподарську шляхову госпрозрахункову дільницю "12,  майстром, тобто 3 роки 7 місяців 9 днів; з 24.12.1998 по 24.05.1999 у приватному підприємстві "Газбудсервіс" виконробом, тобто 5 місяців; з 27.10.2011 по 03.01.2014 у ПАТ "Вінницьке містобудівне управління №4" майстром будівельних та монтажних робіт, тобто 2 роки 2 місяці 7 днів, - які віднесені до переліку робіт із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком №2,  що в сукупності складає не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Враховуючи наведене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивачем подано відповідачу разом із заявою від 23.10.2020 всі необхідні документи, при наявності всіх встановлених пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умов для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах з 23.10.2020 ( дня звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії),  а відтак позов вірно  задоволений судом першої інстанції.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 308, 310,315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2020 року у справі № 300/3252/20  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. В. Глушко  	
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Довгої О.І., в період з 05.05.2021р. по 10.05.2021р. включно, повне судове рішення складено 11.05.2021 року.