Справа № 991/3308/21
Провадження № 1-кс/991/3362/21

УХВАЛА

20 травня 2021 року 	місто Київ	

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника  ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

(1) Зміст поданої скарги
18.05.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга.
З її змісту вбачається, що 30.04.2021 скаржник звернувся до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі – САП) із заявою про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Однак, САП не було внесено інформацію протягом 24 годин після подання заяви та не було вчинено жодних дій з розгляду заяви.
У зв`язку з цим, скаржник просить: визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб САП та зобов`язати їх внести інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення поданої ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та розпочати досудове розслідування.
(2) Позиції учасників провадження
У судовому засіданні представник  ОСОБА_3 підтримав доводи, зазначені у скарзі, просив її задовольнити. 
Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, причини неприбуття не повідомив.
З урахуванням положень ч. 3 ст. 306 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для її розгляду.
(3) Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при вирішенні скарги
За приписами ч. 1 ст. 33-1 КПК Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК.
У примітці до ст. 45 КК України зазначено, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої статті 33-1 КПК.
Скаржник просить внести відомості до ЄРДР щодо вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1 КК України. Однак, лише злочин за ч. 2 ст. 364 КК України віднесений до підсудності Вищого антикорупційного суду. За іншими статтями слідчий суддя не має повноважень розглядати скаргу, не може встановлювати наявність або відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення цих злочинів. Тому в цій частині скарга не перевіряється слідчим суддею.
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК).
Чинний КПК закріплює наступну процедуру початку досудового розслідування. Так, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР (ч. 1 ст. 214 КПК).
Крім цього, відповідно до пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З аналізу вказаних норм вбачається обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення. При цьому, варто наголосити, що передбачена чинним КПК процедура внесення відомостей не свідчить, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, а передбачає те, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити оцінку викладених у заяві відомостей, а необхідно перевірити зміст самої заяви.
Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у своїй заяві має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).
У випадку, якщо зі змісту заяви неможливо встановити цих загальних ознак, тобто чи могло бути вчинено злочин взагалі, такі відомості до реєстру не підлягають внесенню.
Разом з тим, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого – виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.
Реалізуючи функцію судового контролю, слідчим суддею було досліджено подані скаржником матеріали.
Встановлено, що представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до САП з заявою від 30.04.2021 про кримінальне правопорушення.
В заяві вказує, що судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю секретаря ОСОБА_7 склали та видали завідомо неправдивий документ про набрання законної сили ухвали цього суду від 09.03.2021 у справі № 369/4557/15-ц. Вони діяли в інтересах інших осіб, за попередньою змовою, з метою протиправного виселення ОСОБА_4 разом з членами його сім`ї із будинку.
Згідно з заявою, в провадженні Києво-Святошинського районного суду перебуває справа № 369/4557/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про його виселення із житлового будинку. 10.07.2015 Києво-Святошинським районним судом у складі судді ОСОБА_8 винесено рішення, яким виселено ОСОБА_4 із будинку. На виконання цього рішення Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби 11.10.2017 відкрито виконавче провадження. 11.01.2021 ОСОБА_9 через свого представника подано до Києво-Святошинського районного суду заяву про заміну стягувача, в якій просила замінити стягувача у справі з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника ОСОБА_9 09.03.2021 судом винесено ухвалу, відповідно до якої замінено стягувача. 26.03.2021 ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на ухвалу від 09.03.2021. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.04.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою, а отже станом на 24.03.2021 ухвала від 09.03.2021 не набрала законної сили. При цьому, 24.03.2021 адвокат ОСОБА_10 отримав ухвалу від 09.03.2021 з відміткою про набрання нею законної сили, які він 26.03.2021 пред`явив до відділу державної виконавчої служби, а державним виконавцем винесено незаконну постанову про заміну сторони виконавчого провадження. 16.04.2021 групою державних виконавців виселено ОСОБА_4 та членів його сім`ї з будинку, чим позбавлено його та членів його сім`ї права володіння, користування, розпорядження житловим будинком та іншого майна, що знаходилось в ньому та завдано збитків на суму приблизно 500 000 доларів США.
Скаржник вказує, що видана 24.03.2021 копія ухвали свідчить про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1 КК України, що спричинило тяжкі наслідки. Суддями  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідальною особою апарату суду ОСОБА_7 допущено порушення правил набрання рішення законної сили, приписів ЦПК України щодо порядку оскарження рішення суду, що призвело до порушення процесуальних прав осіб та право на мирне володіння й користування майном.
Не здійснюючи детального аналізу обставинам, що зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що у ній не наведено конкретних, відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення корупційного злочину, визначеного у ч. 2 ст. 364 КК України (зловживання владою чи службовим становищем).
Зокрема, ч. 2 ст. 364 КК України визначає, що кримінальна відповідальність за нею настає, якщо службова особа умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використала владу чи службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.
При цьому, тяжкими наслідками за вказаною статтею вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян (п. 4 примітки до статті 364 КК України).
Із поданої заяви та пояснень наданих представником у судовому засіданні не вбачається зв`язок між заміною стягувача у 2021 році та виселенням ОСОБА_4 з будинку, враховуючи, що в самій заяві про злочин зазначено, що рішення яким виселено ОСОБА_4 прийнято ще в 2015 році, а в 2017 році відкрито виконавче провадження.
Із загальнодоступних джерел інформації, а саме – Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Київського апеляційного суду від 06.04.2021 у справі № 369/4557/15-ц перевірено матеріали апеляційної скарги представника відповідача адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді ОСОБА_5 , у цивільній справі про заміну стягувача та роз`яснення судового рішення. В цій ухвалі зазначено: «адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення. Згідно з частиною 1 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду - подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 09 березня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Повний текст судового рішення не містить дати його складання. З дня проголошення судового рішення п`ятнадцятиденний строк, визначений статтею 354 ЦПК України, закінчився 24 березня 2021 року. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подана відповідачем 26 березня 2021 року, тобто після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, з дня проголошення судом першої інстанції вступної та резолютивної частин судового рішення…У поданому клопотанні відповідач просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що повний текст судового рішення він не отримував, ознайомився з Єдиного реєстру судових рішень лише 19 березня 2021 року.»
Таким чином, під час розгляду справи в апеляційному порядку було встановлено, що рішення від 09.03.2021 набрало законної сили саме 24.03.2021, а адвокат ОСОБА_3 , звертаючись з апеляційною скаргою 26.03.2021, розумів, що строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущений, а тому просив його поновити.
В заяві про злочин не зазначено конкретних фактичних відомостей та обставин, що вказували або могли б свідчити про вчинення суддями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідальною особою апарату суду ОСОБА_7 кримінального правопорушення, з чим закон пов`язує внесення відомостей до ЄРДР.
Припущення представника ОСОБА_3 про порушення правил набрання рішення законної сили ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника, оскільки злочинність дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Більше того, законом визначено можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності у випадку вчинення дисциплінарного проступку, що здійснюється визначеним законом компетентним органом.
Стаття 126 Конституції України гарантує незалежність і недоторканність суддів, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.
З урахуванням того, що у заяві не зазначено достатніх відомостей, які могли б свідчити про вчинення суддями та працівником апарату суду кримінального правопорушення, слідчий суддя робить висновок, що подана скарга є необґрунтованою. Отже, вона не підлягає задоволенню.
Також, слідчий суддя вважає необґрунтованим прохання скаржника визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб САП, оскільки це не передбачено КПК та не відповідає вимогам статті 307 КПК.
Водночас, слідчий суддя не уповноважений здійснювати судовий контроль стосовно можливого вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1 КК України в силу вимог ст. 33-1 КПК, що визначають предметну підсудність Вищого антикорупційного суду.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.
Рішення про повернення скарги, у разі подання її до суду, де вона не підлягає розгляду, тобто є непідсудною цьому суду, слідчий суддя може прийняти при вирішенні питання про відкриття провадження за такою скаргою.
Разом з тим, якщо після відкриття провадження за скаргою буде встановлено, що воно відкрите при наявності хоча б однієї із умов, передбачених ч. 2 ст. 304 КПК, слідчий суддя має постановити ухвалу про закриття провадження за такою скаргою. Така позиція узгоджується із рішенням Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 569/17036/118.
Враховуючи зазначене, слідчий суддя робить висновок, що провадження за скаргою в цій частині підлягає закриттю.
На підставі викладеного, слідчий суддя постановив:

-        відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України;
-        в іншій частині провадження за скаргою закрити.
На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга подається до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя                                                                 ОСОБА_1