Постанова 
Іменем України
18 травня 2021 року
м. Київ
справа № 428/3906/15-ц
провадження № 61-8532св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - громадська організація «Автогаражне товариство «Супутник»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу громадської організації «Автогаражне товариство «Супутник» на ухвалу Луганського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Назарової М. В., Лозко Ю. П., Стахової Н. В., від 28 квітня 
2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Інформація про рух справи в суді
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до громадської організації «Автогаражне товариство «Супутник» (далі - 
ГО «АТ «Супутник»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом автогаражного кооперативу «Супутник», яке в подальшому було перейменовано в ГО «АТ «Супутник», 
від 01 червня 1991 року № 7 її було прийнято на роботу на посаду старшого бухгалтера. Наказом від 03 вересня 1997 року № 6 її було переведено на посаду головного бухгалтера, що підтверджено записами в трудовій книжці. Конференцією автогаражного кооперативу «Супутник» 13 травня 2012 року головою правління був обраний ОСОБА_2 , який після свого обрання не вирішував питання щодо її подальшої трудової діяльності, вона не була звільнена з роботи, фактично її до роботи не допускали і заробітну плату не виплачували. На її звернення до голови правління із заявою щодо вирішення питання її подальшої роботи або звільнення їй було повідомлено, що в товаристві вона не працює, а тому відсутні підстави для звільнення її з роботи. Вважала, що твердження відповідача про те, що вона не працює в товаристві, а також відсутність в штатному розкладі посади, яку вона раніше займала, свідчить про те, що відповідач провів скорочення чисельності штату працівників.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд зобов`язати відповідача звільнити її з роботи на підставі пункту 1 частини першої 
статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з дотриманням порядку звільнення за вказаною підставою, передбаченою КЗпП України, та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію невикористану відпустку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між відповідачем і ОСОБА_1 трудовий договір не укладався, остання на посаду головного бухгалтера не призначалась і не була переведена. Факт відсутності первинних бухгалтерських та кадрових документів щодо її працевлаштування підтверджено рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2012 року у справі 
№ 1227/6381/2012, а також наданими відповідачем доказами.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов 
ОСОБА_1 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до ГО «АТ «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Зобов`язано ГО «АТ «Супутник» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 
КЗпП України. Стягнуто з ГО «АТ «Супутник» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 143 571,42 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно штатного розкладу товариства від 14 травня 2015 року, затвердженого головою правління 
ГО «АТ «Супутник» ОСОБА_2, у товаристві було скорочено посаду головного бухгалтера, що свідчить про скорочення чисельності штату працівників відповідача. ОСОБА_1 намагалась приступити до роботи, однак відповідач не забезпечив її належними умовами для праці та не платив заробітну плату, тому позивачем було подано заяви про вирішення питання щодо її повної зайнятості на робочому місці або звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 
КЗпП України, у відповідь на які голова правління повідомляв, що вона в товаристві не рахується, тому підстави для її подальшої трудової діяльності відсутні. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до моменту звернення позивача до суду відповідач не звільнив її з роботи та не здійснив усі відповідні виплати.
Короткий зміст заяви про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами та судового рішення ухваленого за наслідками розгляду цієї заяви
У липні 2016 року ГО «АТ «Супутник» звернулося до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 
2016 року за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтована тим, що 25 червня 2016 року під час бесіди з колишнім головою ГО «АТ «Супутник» ОСОБА_3 відповідачу стало відомо, що існує наказ від 31 серпня 2011 року № 3 «Про звільнення 
ОСОБА_1 », який не був переданий товариству та знаходиться у ОСОБА_3 .
Дану обставину заявник вважав істотною та такою, що не була і не могла бути йому відома, а тому просив суд переглянути рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами, скасувавши це рішення суду апеляційної інстанції та ухваливши нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 липня 2016 року, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 20 вересня 2017 року залишена без змін, у задоволенні заяви ГО «АТ «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні поданої заяви, виходив з того, що наказ від 31 серпня 2011 року № 3 «Про звільнення ОСОБА_1 » не є нововиявленою обставиною, оскільки його наявність могла бути встановлена при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, зокрема у разі подання представниками відповідача клопотання про допит ОСОБА_3 в якості свідка.
ВССУ залишаючи ухвалу апеляційного суду без змін, погодився із тим, що обставини звільнення  ОСОБА_1 могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, зокрема у разі подання відповідачем відповідного клопотання.
Короткий зміст заяви про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, за наслідками розгляду якої прийнято оскаржуване судове рішення
У липні 2018 року ГО «АТ «Супутник» звернулося до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 
2016 року за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтована тим, що слідчим відділом Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції (далі - СВ Сєвєродонецького ВП ГУ НП) в Луганській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017130370002415 
від 09 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України, під час якого встановлено, що колишній голова ГО «АТ «Супутник» ОСОБА_4 , використовуючи печатку автогаражного кооперативу «Супутник», яка вважалася втраченою, з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_1 у звітності до УПФУ в м. Сєвєродонецьку вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовження перебування з товариством у трудових відносинах, у зв`язку з чим кримінальне правопорушення кваліфіковане за частиною другою 
статті 358 КК України. Досудовим розслідуванням також встановлено, що відповідно до інформації, наданої УПФУ в м. Сєвєродонецьку з системи персоніфікованих даних, а також відповідно до наказу від 31 серпня 
2011 року № 3 ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ГО «АТ «Супутник» на підставі пункту 4 частини першої статті 40 
КЗпП України (за прогули із 03 по 31 серпня 2011 року без поважних причин). За вказаних обставин органом досудового розслідування прийнято рішення про перекваліфікацію кримінального провадження на частину першу статті 358 КК України, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 станом на дату подання відомостей до УПФУ в м. Сєвєродонецьку (з вересня 
2011 року до квітня 2012 року) вже не були працівниками ГО «АТ «Супутник» та відповідно не є суб`єктами, передбаченими частиною другою статті 358 КК України. У зв`язку з тим, що звітність до органів ПФУ не може вважатись офіційним документом, який спричинив правові наслідки, СВ Сєвєродонецького ВП ГУ НП в Луганській області 21 червня 2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження 
№ 12017130370002415 від 09 серпня 2017 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Заявник вважає, що висновок апеляційного суду в ухвалі від 27 липня 
2016 року про те, що наказ про звільнення  ОСОБА_1 не був реалізований спростовується обставинами, зазначеними органом досудового розслідування в постанові про закриття кримінального провадженнявід 21 червня 2018 року, що є підставою для перегляду рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Посилаючись на викладене, ГО «АТ «Супутник» просив суд переглянути рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.
Короткий зміст судових рішень прийнятих за результатами розгляду заяви від 20 липня 2018 року про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами
Постановою Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року заяву ГО «АТ «Супутник» задоволено. Рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року задоволено частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області 
від 01 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт своєї роботи у відповідача позивач підтверджувала записами у трудовій книжці і інформацією, наданою УПФУ в м. Сєвєродонецьку щодо перерахування відповідачем з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати відповідних внесків до ПФУ з метою формування страхового стажу позивача для призначення пенсії, при цьому позивач додавала до позовної заяви копію трудової книжки, копію особової картки та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу. Разом із тим, відповідно до змісту постанови 
СВ Сєвєродонецького ВП ГУ НП в Луганській області від 21 червня 
2018 року про закриття кримінального провадження № 12017130370002415 звітність про суми нарахованої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів ПФУ з серпня 2011 року до квітня 2012 року не є офіційним документом, відповідно до примітки до статті 358 КК України, оскільки не спричинили наслідків правового характеру. Документи, надані ОСОБА_4 до УПФУ в 
м. Сєвєродонецьку, не можуть вважатися офіційними та органами ПФУ не враховувались. Трудова книжка та особова картка ОСОБА_1 знаходилась у останньої та не передавалась ні до автогаражного кооперативу «Супутник», ні до ГО «АТ «Супутник», що не заперечувалось ОСОБА_1 та її представником. Факт відсутності кадрових та бухгалтерських документів у відповідача встановлений рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 
2012 року у справі № 1227/6381/2012. З урахуванням нововиявлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності трудових правовідносин з відповідачем у період з 12 вересня 2012 року та наявності підстав для її звільнення згідно з пунктом 1 
частини першої статті 40 КЗпП України.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції поклав в основу свого рішення постанову 
СВ Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області від 21 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12017130370002415, проте 
06 грудня 2018 року вказана постанова скасована, а 07 грудня 2018 року кримінальне провадження закрито з посиланням на те, що факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ГО «АТ «Супутник» з серпня 2011 року по квітень 2012 року встановлюється у судовому порядку, та остаточне рішення ще не прийнято.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у задоволенні заяви ГО «АТ «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
Апеляційний суд виходив з того, що обставини для перегляду рішення апеляційного суду є аналогічними тим обставинам, які були зазначені в попередній заяві ГО «АТ «Супутник», поданій в липні 2016 року, та зводяться до припинення трудових відносин із ОСОБА_1 станом на час розгляду справи судом. При цьому, зазначеним обставинам вже надана правова оцінка судовим рішенням, яке набрало законної сили, а наявна на час розгляду справи апеляційним судом постанова про закриття кримінального провадження № 12017130370002415 стосується лише відсутності певного складу кримінального правопорушення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій 28 травня 2020 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду, ГО «АТ «Супутник», в інтересах якого дії адвокат Лісечко О. С., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Луганського апеляційного суду від 28 квітня 
2020 року, а справу направити на новий розгляд.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах 
є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Сєвєродонецького міського суду Луганської області.
У червні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження ухвали Луганського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року ГО «АТ «Супутник» зазначає те, що апеляційним судом дана неправильна оцінка висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 лютого 2020 року в цій же справі.
Заявник вважає, що апеляційним судом не надано оцінки доводам щодо неврахування органами ПФУ звітності, поданої позивачем, у зв`язку з тим, що остання внаслідок звільнення була неуповноваженою особою на подання такої звітності.
Звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України апеляційний суд не вирішив питання щодо залишення в силі рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за наслідками його перегляду за нововиявленими обставинами.
Стверджує, що апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі не зробив жодних самостійних правових висновків з приводу доводів поданої заяви, а зміст цієї ухвали зводиться до цитування висновків ухвали апеляційного суду від 27 липня 2016 року, постановленої за результатами розгляду першої заяви про перегляд апеляційного рішення за нововиявленими обставинами.
Зауважує, що нововиявленими обставинами є дійсний факт реалізації наказу від 31 серпня 2011 року № 3 з приводу звільнення позивача і припинення з нею трудових правовідносин, що підтверджується встановленими обставинами органами досудового слідства, зокрема щодо неврахування звітності, поданої ОСОБА_1 , УПФУ в 
м. Сєвєродонецьку.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини встановлені апеляційним судом
Відповідно до постанови СВ Сєвєродонецького ВП ГУ НП в Луганській області від 21 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12017130370002415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України, колишній голова автогаражного кооперативу «Супутник» ОСОБА_4 , використовуючи печатку автогаражного кооперативу «Супутник», яка вважалася втраченою, з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_1 у звітності до УПФУ в м. Сєвєродонецьку вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовження перебування з товариством у трудових відносинах. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації, наданої з УПФУ в 
м. Сєвєродонецьку з системи персоніфікованих даних, а також відповідно до наказу від 31 серпня 2011 року № 3 ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера автогаражного кооперативу «Супутник» на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Звітність про суми нарахованої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, поданої до органів ПФУ, з серпня 2011 року по квітень 2012 року не є офіційним документом, оскільки не спричинили наслідків правового характеру, що підтверджується відомостями та даними УПФУ у м. Сєвєродонецьку.
06 грудня 2018 року керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21 червня 2018 року у зв`язку з непроведенням усіх необхідних слідчих дій.
Постановою СВ Сєвєродонецького ВП ГУ НП в Луганській області 
від 07 грудня 2018 року кримінальне провадження № 12017130370002415 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. У постанові зазначено, що факт того чи перебував ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у трудових відносинах з автогаражним кооперативом «Супутник» з серпня 2011 року по квітень 2012 року встановлюється у судовому порядку та остаточне рішення ще не прийнято, а тому наявні підстави вважати, що відсутня подія кримінального правопорушення.
19 березня 2020 року заступником прокурора Луганської області винесено постанову про скасування постанови від 07 грудня 2018 року в зв`язку з тим, що слідчим не проведено всіх можливих слідчих дій.
31 березня 2020 року постановою начальника відділення Сєвєродонецького ВП ГУ НП в Луганській області кримінальне провадження 
№ 12017130370002415 закрито у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки подана звітність, зокрема щодо звільненої ОСОБА_1 , не є офіційним документом та не спричинила наслідків правового характеру.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційноїінстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Частиною другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справ; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційний суд, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ГО «АТ «Супутник» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року, дійшов обґрунтованих висновків про те, що обставини, на які посилається заявник в заяві від 20 липня 2018 року, не є нововиявленими і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду з приводу того, що доводам відповідача щодо припинення трудових відносин із ОСОБА_1 на підставі наказу № 3 від 31 серпня 2011 року вже надана правова оцінка в ухвалі апеляційного суду Луганської області 
від 27 липня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою ВССУ від 20 вересня 2017 року.
Щодо доводів касаційної скарги про ненадання оцінки поданій позивачем звітності до УПФУ у м. Сєвєродонецьку за період вересень 2011 року - квітень 2012 року, то рішення Апеляційного суду Луганської області 
від 27 квітня 2016 року, яке є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, взагалі не містить посилань на врахування апеляційним судом вказаної звітності, як доказу при прийнятті рішення по суті спору.
Доводи заявника про те, що апеляційний суд, відмовивши у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, всупереч пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України не вказав про залишення в силі рішення Апеляційного суду Луганської області 
від 27 квітня 2016 року, є формальними та самі по собі не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово відзначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 
2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Pravednaya v. Russia, 
№ 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Зі змісту повторно поданої ГО «АТ «Супутник» заяви про перегляд рішення суду в зв`язку з нововиявленими обставинами, вбачається, що ця заява є «прихованою апеляцією», оскільки її доводи фактично зводяться до необхідності врахування доказів, які могли бути надані суду сторонами під час розгляду справи по суті або витребувані судом за відповідним клопотанням учасників справи.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 
ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду без змін.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу громадської організації «Автогаражне товариство «Супутник» залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович  Є. В. Синельников С. Ф. Хопта