ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21639/19                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2021 року                                                                             м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала» до Департамента містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), заступника директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - начальника служби містобудівного кадастру Антоненко Валентини Анатоліївни про визнання протиправними дій, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року Приватне підприємство «Науково-виробнича фірма «Скала» (далі - позивач, ПП «НВФ «Скала») звернулось у суд з позовом до Департамента містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 1, Департамент), заступника директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - начальника служби містобудівного кадастру Антоненко Валентини Анатоліївни (далі - відповідач 2, Антоненко В.А ) про визнання протиправними дій, які полягають у зазначенні такої підстави відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта реконструкції на вулиці Митрополита Андрея Шептицького, 24 у Дніпровському районі м. Києва , як відсутність намірів щодо забудови земельної ділянки. 
В обґрунтування позову наголошує, що вимоги частини 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачають такої підстави відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта реконструкції. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки правомірності дій відповідачів. Також безпідставно не враховано висновки  судів за наслідками розгляду позовів ПП «НВФ «Скала», в яких предметом оскарження також виступали дії відповідачів щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень. Акцентує увагу, що судовому захисту підлягає право позивача, яке порушене на момент звернення за таким, а тому надання містобудівних умов та обмежень під час розгляду справи місцевим судом не виключає підстав для задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити та наголошує, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права, з метою захисту якого подано відповідний позов.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню із закриттям провадження у справі, з таких підстав.
Судом установлено, що 28 серпня 2019 року позивач подав до   Центра адміністративних послуг заяву про надання містобудівних умов та обмежень для реконструкції нежитлового торговельного приміщення літера «А», яке знаходиться у Дніпровському районі м. Києва по вул. Митрополита Андрея Шептицького, 24 , без зміни геометричних розмірів їхніх фундаментів у межах земель їх розміщення з облаштуванням окремих трьох вхідних груп у віконних пройомах зі зміною фасаду будинку на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 жовтня 1997 року №850 без намірів забудови земельної ділянки. 
За результатами розгляду заяви та поданих документів Департамент листом від 11 вересня 2019 року №1104 відмовив позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень у зв`язку з відсутністю зазначених намірів щодо забудови земельної ділянки.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач до позову не додав увесь пакет документів, який ним було долучено до заяви про отримання містобудівних умов та обмежень, що позбавляє суд можливості перевірити правомірність дій відповідача 1. Також на момент постановлення рішення у справі відсутнє порушене право позивача, оскільки наказом Департамента від 03 лютого 2020 року № 115 містобудівні умови та обмеження затверджено.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Основним нормативно-правовим актом, що встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №3038-VI).
Пунктом 8 частини 1 статті 1 цього Закону закріплено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Згідно положень статті 26 Закону України №3038-VI суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. 
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених  статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 29 Закону України №3038-VI містобудівні умови та обмеження віднесено до основних складових вихідних даних.
Як установлено судом, наказом Департамента від 03 лютого 2020 року №115 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (реконструкція нежитлового приміщення (Літ. А) без зміни функціонального призначення з влаштуванням окремих вхідних груп) по вулиці Митрополіта Андрея Шептицького, 24 в Дніпровському районі міста Києва . 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).
Статтею 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України  позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Гарантоване статтею 55 Конституції України та Кодексом адміністративного судочинства України  право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Водночас, як убачається з обставин цієї справи, відповідач виконав покладений на нього Законом України №3038-VI обов`язок та затвердив містобудівні умови та обмеження, тобто виправив оскаржуване порушення.
З набранням чинності з 15 грудня 2017  року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України  викладено в новій редакції, законодавець передбачив нову підставу для закриття провадження у справі.
Зокрема, пунктом 8 частини першої  статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України   передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
З огляду на викладене, наявні підстави для закриття провадження у справі, передбачені пунктом 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 грудня 2018 року у справі №823/1051/15, від 03 квітня 2019 року у справі № 826/510/17, від 19 березня 2019 року у справі №591/2813/17.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. 
Відповідно до пункта 3 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України  закріплено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
При цьому, колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Частиною 1 та 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з наявними у справі квитанціями позивачем за подання позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 1921,20 грн., який підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Керуючись статтями 33, 34, 238, 243, 289, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала» задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала» до Департамента містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), заступника директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - начальника служби містобудівного кадастру Антоненко Валентини Анатоліївни про визнання протиправними дій закрити.
Стягнути з Департамента містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32, код ЄДРПОУ 26345558) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала» (адреса: 02002, м. Київ, вул. Митрополіта Анрея Шептицького, 24, код ЄДРПОУ 19024291) судові витрати зі сплати судового збора в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька