КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/8266/2021              
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                               І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
                  м. Київ                                                                                          Справа № 359/7899/20

27 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарі             -  Ярмак О.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Муранової- Лесів І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення суми депозиту, процентів, трьох відсотків річних та пені,-
                                             в с т а н о в и в:
06 жовтня 2020 року   ОСОБА_1   звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення суми депозиту, процентів, трьох відсотків річних та пені. 
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що  29.03.2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDNWFD0071096774901 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців до 29.09.2016 року. В цей же день  він вніс на рахунок  відповідача кошти в розмірі 10000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 29.03.2016 року. В подальшому він поповнив депозитний рахунок 15.07.2016 року на 3000 доларів США та 03.08.2016 року на 3000 доларів США. Внесення ним додатково 6000 доларів США підтверджується банківською випискою. Також вказує, що договір неодноразово переукладався на новий строк, а саме - до 05.10.2017 року. З 06.10.2017 року розміщений вклад фактично продовжений на умовах вкладу на вимогу.
Зазначає, що загальна сума депозитного вкладу за договором № SAMDNWFD0071096774901 від 29.03.2016 року складає 16 000, 00 доларів США.
12.12.2018 року він звертався до відповідача із заявою про виплату депозитних коштів. Згідно відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 17.01.2019 року йому відмовлено у виплаті депозитних коштів з огляду на наявність  нього кредитної заборгованості перед відповідачем . 
Зазначає, що кредитна заборгованість перед відповідачем відсутня, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.01.2020 року по справі №359/8112/18, яке набрало законної сили 19.08.2020 року та яким відповідачу відмовлено у стягненні  з нього кредитної заборгованості.
02.09.2020 року він  направив відповідачу вимогу про виплату депозиту та процентів, яка була отримана відповідачем 04.09.2020 року. Проте, станом на 25.09.2020 року жодної відповіді від  банку  він не отримав.
Вважає, що відповідач зобов`язаний повернути вклад та виплатити  йому  проценти, а також, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України,  має сплатити три проценти річних від  простроченої суми.
Також, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»  відповідач має сплатити  йому пеню у розмірі трьох відсотків від простроченої суми за кожен день прострочення.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.01.2021  року позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача: суму депозиту  (вкладу) в розмірі 16000 доларів США, проценти в розмірі 502, 79 долари США ,  3% річних у розмірі 103,08 долари США, а також пеню у розмірі 1 056 248 гривень 53 копійки.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1  суму депозиту (вкладу) в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США, проценти в розмірі 502,79 долари США, 3% річних у розмірі 103,08 долари США , а всього на загальну суму 16605,87 доларів США , а також пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» із зменшенням її розміру на підставі ч. 3 ст.551 ЦК України в сумі 46000,00 (сорок шість тисяч) гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 квітня 2021 року  представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвокат Істамова Ірина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року та ухвалите нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Зазначає, що не погоджується з висновками  суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.  
Вважає безпідставними доводи позивача та висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача  заборгованості по кредиту та , відповідно, наявності  підстав для виплати  банком позивачу  вкладу та процентів по вкладу. Зазначає, що наявність   рішення Бориспільського  міськрайонного суду Київської області  від 08.01.2020 року про відмову АТ КБ " ПриватБанк" у  стягненні з   ОСОБА_1   заборгованості за  договором кредиту, не  свідчить про відсутність такої заборгованості, так як  кредитний договір недійсним не визнаний,  отримані в кредит кошти позивачем банку не повернуті. З огляду на зазначене та відповідно до вимог  п.6 договору  депозиту, вважає, що банком правомірно  утримані  грошові кошти ОСОБА_1 , а тому відсутні  правові  підстави для застосування  ст. 625 ЦК України.  
  Стосовно стягнення процентів за договором, зазначає, що договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії, а тому відсотки за вкладом після закінчення строку його дії мають нараховуватись за ставкою «на вимогу».
 Звертає увагу, що відсоткова ставка «на вимогу» у розмірі 1% річних діяла у АТ КБ «ПриватБанк» з 06.01.2004 року по 03.05.2017 року. На підставі протоколу Комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2017 року відсоткова ставка за вкладами «на вимогу» встановлена у розмірі 0,01 % річних. Отже, на думку відповідача розмір нарахованих відсотків за період з 06.10.2017 року по 11.09.2020 року складає 4,83 дол. США.
Зазначає що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 21.02.2018 року ., висловленої у цивільній справі № 759/13827/15,  визначаючи пеню в розмірі 3 % вартості фінансової послуги, необхідно виходити з наступного розрахунку:  період прострочення - 11.09.2020 року по 25.11.2020 року (76 днів); сума грошового зобов`язання по договору - 16 000,00 дол. США;  відсоткова ставка за договором (вартість фінансової послуги за 1 рік) - 8,5% річних, а вартість фінансової послуги за 1 день - 8,5% : 365 днів = 0,0232876712 %. Таким чином, 3 % вартості фінансової послуги за період з 11.09.2020 року по 25.11.2020 року складає: 0,0232876712 % х 16 000 дол. США х 3 / 100 х 76 дн. = 8.50 долари США.
21 травня 2021 року представник  позивача  адвокат  Грицик  Денис  Сергійович  поштою направив на адресу апеляційного суду  відзив на апеляційну скаргу, в яком просив  апеляційну скаргу  АТ КБ " ПриватБанк"  залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін.
В судове засідання представник  АТ КБ " ПриватБанк"  не з`явився. про день та час слухання справи судом повідомлявся, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи   його відсутності.
Позивач  ОСОБА_1   та його представник адвокат Грицик Денис  Сергійович  в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, вважали їх безпідставними та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню з наступних підстав.
 Судом встановлено, що 29.03.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір №  SAMDNWFD0071096774901, вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців .
Відповідно до умов вказаного договору позивач передає, а відповідач приймає кошти для розміщення на депозитному вкладі. Параметри вкладу зазначено в розділі «Дані за вкладом». Договір набуває чинності з дня надходження коштів на рахунок.
За змістом пункту 2 договору, нарахування процентів на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошей до банку та здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається проценти не нараховуються.
В  пункті 14 договору сторонами погоджено, що по закінченні терміну вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад «До запитання».
За змістом пункту 21 договору, за період, що пройшов з моменту закінчення строку вкладу до повернення вкладу згідно п.10 даного договору, банк нараховує проценти на залишок коштів на рахунку за ставкою вкладу «до запитання».
За змістом розділу «Дані по вкладу», крім того, визначено: початкова сума вкладу - 10000 доларів США;  вклад на 6 місяців до 29.09.2016 включно; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 8,5% річних; на суму коштів на вкладі «до запитання» нараховуються проценти за ставкою 1% річних.
За змістом пункту 6 договору, якщо у позичальника є прострочена заборгованість за кредитом, виданим банком, або вкладник є поручителем за кредитом, за яким існує заборгованість, банк залишає право на свій розсуд: після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на поточний або картковий рахунок вкладника та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості;  або розірвати цей договір. 
При цьому банк надсилає письмове повідомлення із зазначенням дати розірвання договору. Вклад і нараховані проценти перераховуються на поточний або картковий рахунок вкладника та в подальшому використовуються для погашення заборгованості
На виконання умов укладеного договору  депозиту позивачем було внесено на відкритий на його ім`я рахунок кошти: 29.03.2016 в сумі 10000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 29.03.2016 року, а також 15.07.2016 року та 03.08.2016 року по 3000 доларів США, що підтверджується банківською випискою. Всього позивачем внесено  на рахунок,  відкритий відповідачем, грошорві кошти  на загальну суму 16000 доларів США. (а.с.8-10)
02 вересня 2020 року ОСОБА_1 було направлено на адресу  зареєстрованого місця знаходження та за фактичним місцем знаходження Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вимогу про виплату  йому депозитних коштів та  процентів. Вказані вимоги відповідачем отримані 04 та 07 вересня 2020 року (а.с.21-26).
  Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1   суму депозиту (вкладу) в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США, проценти в розмірі 502 (п`ятсот два) долари США 79 (сімдесят дев`ять) центів, 3% річних у розмірі 103 (сто три) долари США 08 (вісім) центів, а всього на загальну суму 16605 (шістнадцять тисяч шістсот п`ять) доларів США 87 (вісімдесят сім) центів, а також пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини 5ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»  із зменшенням її розміру на підставі ч. 3 ст.551 ЦК України в сумі 46000 (сорок шість тисяч) гривень, суд першої інстанції посилався на доведеність та обґрунтованість вказаних позовних вимог. Вважав необхідним та правильним зменшити розмір  пені  з 1 056 248, 53 грн. за договором № SAMDNWFD0071096774901 до 46 000, 00 грн. Ступінь такого зменшення пені (неустойки) суд вважав пропорційним, розумним та справедливим та таким, що відповідає завданню цивільного судочинства і не порушує права позивача на отримання передбаченого законом штрафу за прострочення  відповідачем виконання зобов`язань по своєчасному поверненню банківського вкладу.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.
Факт укладення вказаного договору депозиту та внесення в касу АТ КБ «Приватбанк» грошових сум у розмірі 10 000,00 дол. США, 3 000,00 доларів США та 3 000,00 доларів США підтверджується укладеним між сторонами договором від 29.03.2016 року, квитанцією від 29.03.2016 року, та випискою за договором «Стандарт».
Договір банківського вкладу підписаний позивачем і містить факсимільний підпис голови  правління банку.
При цьому умовами  укладеного між сторонами договору передбачено, що при укладені договору банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними печатними улаштуваннями.
Отже, позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а тому, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, а тому суд першої інстанції  прийшов до вірного висновку про стягнення  з відповідача на користь позивача суми вкладу  розмірі 16 000,00доларів США.
Відповідно до частини п`ятої  статі 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.
Частиною другою статі 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
З досліджених судом доказів вбачається, що  відповідно до умов укладеного  між сторонами договору № SAMDNWFD0071096774901 від 29.03.2016 року процентна ставка  за договором була визначена в розмірі 1% річних.
З огляду на вказані вимоги закону та умови договору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про  наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача  відсотків  по вкладу  за договором № SAMDNWFD0071096774901 від 29.03.2016 року в сумі 502, 79 дол. США. за період з 06.10.2017 року по 25.11.2020 року.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача  на його користь 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по поверненню суми депозиту в розмірі  103, 08 дол. США за період, починаючи з дня наступного за днем отримання банком вимоги - з 11.09.2020 року по 25.11.2020 року.
Так як з наданих суд доказів достовірно встановлено, що відповідач отримав вимогу позивача про  виплату йому  коштів  по договору депозиту та  відсотків,  але  вказаних коштів позивачу не виплатив, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було допущено прострочення виконання свого грошового зобов`язання, а тому  суд першої інстанції вірно   стягнув  з відповідача на користь позивача 3% річних за період  з 11.09.2020 року по 25.11.2020 року в сумі 103, 08 долари США. 
Законним та обгрунтованим є  рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача  на користь позивача пені за невиконання банком своїх зобов`язань за договором вкладу № SAMDNWFD0071096774901 від 29.03.2016 року на підставі  частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка І має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконані І зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли  вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в   розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
З огляду на те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, то він  несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - сплату пені  у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.
Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу
України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий
стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).
          При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.
           Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  прийшов до вірного висновку  про застосування до спірних правовідносин  вимог частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та  зменшення  розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача  на користь позивача  з 1 056 248, 53 грн. за договором № SAMDNWFD0071096774901 до 46 000, 00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджується з висновками які були зроблені в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року у іншій  справі № 359/8112/18  про відмову у стягненні з  ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, та на які суд послався  в оскаржуваному рішенні, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі є стягнення коштів з відповідача  на користь позивача за договором вкладу, тоді як  предметом спору у  справі № 359/8112/18 було стягнення заборгованості за кредитним договором, вказане рішення набрало законної сили.
Доводи апеляційної скарги про те, що проценти по вкладу за  період, починаючи з 06.10.2017 року мають нараховуватися  позивачу за ставкою 0,01%,  колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до умов п.14 укладеного між сторонами договору, по закінчені  терміну вкладу банк перераховує  кошти з депозиту на   вклад" До запитання". Договір банківського вкладу  неодноразово переукладався сторонами  до  05.10.2017 року включно, а з  06.10.2017 року сума вкладу " Строковий" була розміщена  на вклад " До запитання". Відповідно до  умов договору в розділі «Дані по вкладу» сторони погодили, що на суму коштів на вкладі «до запитання» нараховуються проценти за ставкою 1%. Змін та доповнень до договору банківського вкладу  від  29.03.2016 року, в тому числі і щодо зміни відсоткової ставки,  сторони не укладали. 
         Безпідставними  є доводи апеляційної скарги про  неправильність висновку суду першої інстанції в частині визначення  розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, так як суд першої інстанції з урахуванням вимог  ч.5 ст. 10 Закону України " Про захист прав споживачів"  та  вимог частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України прийшов до вірного висновку  про   зменшення  розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача  на користь позивача  з 1 056 248, 53 грн. за договором № SAMDNWFD0071096774901 до 46 000, 00 грн.
 Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката адвоката Істамової Ірини Володимирівни.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката  Істамової Ірини Володимирівни залишити без задоволення. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.
         Головуючий:                                            Судді: