ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2143/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Ярош А.І.
суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,
секретар судового засідання  Молодов В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Іджеван”
на рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2020 року
у справі №916/2143/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Іджеван” 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Гурман-К” 
про стягнення 19 209,71 грн.,
          (суддя Д`яченко Т.Г., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, 21 грудня 2020 року о 12-40 год, повний текст складено 24.12.2020 року)

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гурман-К” про стягнення 19209,71 грн.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р. та направлено на стягнення штрафних санкцій у розмірі 19209,71 грн., з яких пеня у розмірі 18145,74 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1063,97 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2020 року у справі №916/2143/20 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” – відмовлено у повному обсязі.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідно до протоколу розбіжностей до Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р., сторонами було узгоджено що покупець здійснює оплату на поточний рахунок постачальника в гривнях у розмірі вартості реалізованого товару, згідно звіту продажу кожні 14 днів. Отже, умовами такого протоколу сторонами було визначено, що оплата повинна проводитись на рахунок постачальника у розмірі вартості саме реалізованого товару згідно звіту продажів кожні 14 днів. Однак, позивачем не було забезпечено надання будь-яких письмових доказів (первісної документації, яка б засвідчувала дати реалізації отриманого відповідачем товару, як то звітів продажу), як то було узгоджено сторонами при підписанні  протоколу розбіжностей до Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р., у справі відсутні будь-які докази та документи, які б засвідчували вартість реалізованого відповідачем товару. 
Задля застосування такої міри відповідальності як пеня та інфляційні втрати суду необхідно встановити, що мало місце виникнення прострочення виконання зобов`язання, а також встановити коли таке прострочення почалось відбуватись, тобто визначити конкретну дату, з якої у позивача виникає право застосовувати до боржника, зокрема штрафну санкцію, тобто пеню, та здійснювати нарахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, якщо воно мало місце.
З урахуванням відсутності в матеріалах справи документів та доказів, які б засвідчували та надали б суду можливість встановити, що прострочення сплати боргу мало місце і коли таке прострочення почалось, а отже і визначити чіткий період прострочення, у суду не має можливості визначити та перевірити початок відповідного прострочення виконання зобов`язання, про який стверджує позивач. 
Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” не погодилось з вказаним рішенням та звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2020 року у справі №916/2143/20 - повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Позивача в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що згідно Протоколу розбіжностей до Договору постачання від № 17 /0216 від 17.02.16р., п.8.2. Договору викладено в наступній редакції: Покупець здійснює оплату на поточний рахунок Постачальника в гривнях у розмірі вартості реалізованого товару, згідно звітів продажу кожні 14 (чотирнадцять) днів.
Також було вказано, що згідно Акту звірки взаємних розрахунків на 1 квартал 2020 року між постачальником і покупцем станом на 31.03.2020р. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Гурман-К» існувала загальна заборгованість в розмірі 66498,76 грн., яка почала поступово виникати ще з 06.06.2019р. та мала бути перерахована останнім на користь позивача. Як зазначає Позивач, лише 29.05.2020р. відповідачем було сплачено частину боргу - 21516,24 грн, а 01.06.2020 - 44982,12 грн., тобто, зі значним порушенням строку оплати, визначеним Договором.
На думку Позивача, є очевидним, що покупець не виконав п. 8.2. Договору а саме, не оплатив вартість Товару в установлений Договором строк, тобто порушив свої договірні зобов`язання.
З урахуванням зазначеного, Позивачем було здійснено нарахування пені, розрахунок проведено на суму борг 66498,00 грн. за період з 06.06.2019р. по 29.05.2020р., та борг зі сплати пені, відповідно до такого розрахунку становить 18145,74 грн., а також позивачем нараховано інфляційні втрати на суму боргу 66498,00 грн. за період з червня 2019 року по квітень 2020р., та відповідно до такого розрахунку інфляційні втрати становлять 1063,97 грн.
Також позивачем було зазначено суду, що згідно п.8.2 Договору (враховуючи зміни, визначені Протоколом розбіжностей до договору поставки № 17/0216 від 27 серпня 2016р.), покупець здійснює сплату на поточний рахунок постачальника в гривнях у розмірі вартості реалізованого товару, згідно звітів продажу кожні 14 днів, та пояснено, що оскільки Відповідачем не надавалось звітів продажу за поставлений товар згідно вищевказаних видаткових накладних, з 06.06.2019р. Позивачем прийнято рішення про нарахування пені та інфляційних витрат на виниклу заборгованість, яка станом на 06.06.2019 складала 66498,00грн. Відповідачем лише 05.06.2019р. перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 40858,10грн., що підтверджується платіжним дорученням №7497 від 05.06.2019, призначення платежу: плата за алкоголь зг. накл. №934 від 28.09.2018р. в т.ч. ПДВ 20% 6809,68грн. та випискою по рахунку. Тобто, фактично відповідач частково розрахувався за товар, який йому було поставлено ще у 2018 році.
Як вже зазначалось у позовній заяві, відповідачем було повністю погашено вказану заборгованість в розмірі 66498,00 грн. лише 01.06.2020., тобто, як стверджує позивач, з порушенням умов Договору поставки № 17/0216 від 17 лютого 2016р. щодо часу здійснених розрахунків.
Однак, суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов висновків, що позивачем не було забезпечено надання будь-яких письмових доказів (первісної документації, яка б засвідчувала дати реалізації отриманого відповідачем товару, як то звітів продажу), як то було узгоджено сторонами при підписанні протоколу розбіжностей до Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р., у справі відсутні будь-які докази та документи, які б засвідчували вартість реалізованого відповідачем товару.
При цьому, за доводами скаржника, суд не звернув увагу щодо посилання позивача на той факт, що саме через невиконання умов договору, серед яких ненадання відповідачем звітів продажу за поставлений товар згідно вищевказаних видаткових накладних, з 06.06.2019р. позивачем прийнято рішення про нарахування пені та інфляційних витрат на виниклу заборгованість, яка станом на 06.06.2019 складала 66498,00грн.
Окрім того, за доводами скаржника, судом не надано належної оцінки такому важливому доказу, як Акт звірки взаємних розрахунків за період 1 квартал 2020р., підписаний обома сторонами, за яким борг відповідача складав 66498,76 грн. Позивачем було надано як доказ первісні документи, які містять інформацію про товари, їх кількість та вартість, які були поставлені Відповідачу. 
Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, Відповідач свого права на захист не використав, хоча його було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, що свідчить про те, що у відповідача не було підстав заперечувати проти обставин, викладених у позовній заяві.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 року відкрито апеляційне провадження по справі  у справі №916/2143/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Іджеван” на рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2020 року.
Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій іншим учасникам справи; заяв чи клопотань стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо).  Ухвалено розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення, заяви чи клопотання до суду не надходили. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення, що надійшли до суду.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 17.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Гурман-К” (покупець) було укладено Договір поставки №17/0216 (надалі – Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві продукцію вірменської торгівельної марки „Іджеван” в асортименті (надалі – товар), яка імпортується постачальником на територію України та належить йому на праві власності, а покупець зобов`язується прийнято товар і оплатити у повному обсязі на умовах та в порядку, визначених цим Договором. Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним с специфікаціях, підписаних постачальником та покупцем.
Відповідно до п. 2.1. Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлень покупця відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів „Інкотермс” у редакції Міжнародної Торговельної Палати 2010 року на умовах DAP – склад Покупця, якщо інше не погоджено між сторонами.
Умовами п. 3.1. Договору визначено, що загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін.
Відповідно до п. 3.3. Договору, поставка товару за кількістю, якістю, асортиментом і ціною повинна відповідати заявкам покупця та супровідним документам постачальника. На кожну заяву покупця поставка здійснюється за окремим супровідним документом постачальника. 
Відповідно до п. 7.3. Договору, ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатковій накладній на поставку партії товару. Зміна остаточної узгодженої сторонам ціни товару після його поставки покупцю не допускається.
Розділом 8 Договору сторонами було узгоджено порядок розрахунків.
Відповідно до п. 8.1. Договору, покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, отриманого за кожною видатковою накладною, шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах у цьому Договорі. 
Відповідно до протоколу розбіжностей до Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р., який підписано з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” та Товариства з обмеженою відповідальністю „Гурман-К”, а також скріплено печатками,  сторонами було узгоджено при підписанні зазначеного протоколу розбіжностей прийняти редакцію пункту 8.2 Договору в редакції покупця, відповідно до якої визначено, що покупець здійснює оплату на поточний рахунок постачальника в гривнях у розмірі вартості реалізованого товару, згідно звіту продажу кожні 14 днів, а редакцію постачальника відмінити. 
Відповідно до п. 9.1. Договору, сторони несуть відповідальність за порушення або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України.
Умовами п. 9.2. Договору, сторонам було узгоджено, що у разі несплати вартості товару покупцем у строк, встановлений п. 8.2. цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє покупця від обов`язку сплатити за поставлений товар, в тому числі такий, за прострочення сплати якого стягується пеня. 
Відповідно до п. 11.1. Договору, Договір набуває законної сили за дати його підписання сторонами. Цей Договір діє до 31.12.2016р. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від його виконання. (п. 11.2. Договору).
Згідно до п. 11.3. Договору визначено, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати припинення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить про своє бажання припинити дію Договору, Договір вважається продовженим на тих самих умовах, які передбачені цим Договором, та на такий же строк.
Як зазначає позивач, на виконання договору ним було поставлено продукцію згідно видаткових накладнихза період з 21.03.2019 по 30.01.2020 року, доданих до позовної заяви (а.с.18-46).
Позивач зазначав, що відповідач несвоєчасно розраховувався за поставлений товар, що спричинило виникнення заборгованості з 06.06.2019р. 
Згідно Акту звірки взаємних розрахунків на 1 квартал 2020 року між постачальником і покупцем станом на 31.03.2020р. за Товариством з обмеженою відповідальністю „Гурман-К”  існувала загальна заборгованість в розмірі 66498,76 грн.
Зазначену заборгованість було погашено частинами - 29.05.2020р. відповідачем було сплачено частину боргу - 21516,24 грн, а 01.06.2020 - 44982,12 грн.
Посилаючись на порушення відповідачем п. 8.2. Договору в частині своєчасної оплати товару, оскільки відповідачем не надавалось звітів продажу за поставлений товар згідно вищевказаних видаткових накладних, на підставі пункту 9.2. Договору позивачем було здійснено нарахування пені, на суму боргу 66498,00 грн за період з 06.06.2019р. по 29.05.2020р., в розмірі 18145,74 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1063,97 грн. 
В порядку ст. 526, 530 ЦК України, ст. 222 ГК України, ст. 19 ГПК України, відповідачу направлялась претензія з вимогою перерахувати на рахунок позивача заборгованість у розмірі 66498,76 грн. та пеню у розмірі 18145,74 грн. (вісімнадцять тисяч сто сорок п`ять грн. 74 коп.) у строк до 05.06.2020., однак штрафні санкції за порушення умов Договору не сплачені. 
Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525,  526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно зі статтею 663 та частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки  продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується  передати  у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки,  у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за  договором  купівлі-продажу  одна  сторона  (продавець) передає або зобов`язується  передати  майно  (товар)  у  власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до протоколу розбіжностей до Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р., сторонами було узгоджено, що покупець здійснює оплату на поточний рахунок постачальника в гривнях у розмірі вартості реалізованого товару, згідно звіту продажу кожні 14 днів.
Отже, умовами такого протоколу сторонами було визначено, що оплата повинна проводитись на рахунок постачальника у розмірі вартості саме реалізованого товару згідно звіту продажів кожні 14 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи будь-яких письмових доказів (первісної документації, яка б засвідчувала дати реалізації отриманого відповідачем товару, як то звітів продажу), як то було узгоджено сторонами при підписанні  протоколу розбіжностей до Договору поставки №17/0216 від 17.02.2016р., у справі відсутні будь-які докази та документи, які б засвідчували вартість реалізованого відповідачем товару. 
Оскільки матеріали справи не містять доказів реалізації відповідачем отриманого від позивача товару, відсутні звіти продажу, які дали б змогу встановити дату прострочення оплати товару, відповідно відсутні підстави для початку розрахунку штрафних санкцій саме з 06.06.2019р. , як зазначено позивачем.
Суд обґрунтовано зазначив, що для застосування такої міри відповідальності як пеня та інфляційні втрати необхідно встановити, що мало місце виникнення прострочення виконання зобов`язання, а також встановити коли таке прострочення почалось відбуватись, тобто визначити конкретну дату, з якої у позивача виникає право застосовувати до боржника, зокрема штрафну санкцію, тобто пеню, та здійснювати нарахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, якщо воно мало місце.
Вказуючи, що відповідач оплатив поставлений товар зі значним порушенням строку оплати, визначеним Договором, позивач не зазначив, який саме період прострочення у відповідача виник за кожною накладною.  Також позивач не пояснив, чому саме з 06.06.2019 року по 29.05.2020р. ним прийнято рішення нараховувати штрафні санкції.
З урахуванням відсутності в матеріалах справи документів та доказів, які б засвідчували та надали б суду можливість встановити, що прострочення сплати боргу мало місце і коли таке прострочення почалось, а отже і визначити чіткий період прострочення, у суду не має можливості визначити та перевірити початок відповідного прострочення виконання зобов`язання, про який стверджує позивач. 
Із Акту звірки взаємних розрахунків за період 1 квартал 2020р. вбачається, що 24.01.2020р. та 30.01.202р. відбувся продаж товару на суму 3636,30 грн. та 3459,96 грн., залишок товару за період з 17.02.2020р. по 11.03.2020р. було повернуто на користь продавця. Заборгованість  відповідача складала 66498,76 грн.
Посилання апелянта на вказаний Акт звірки взаємних розрахунків за період 1 квартал 2020р., судова колегія відхиляє, оскільки вказаний акт не містить доказів та дат реалізації товару відповідачем.
За відсутності відповідних звітів продажу та первісних документів, які б визначали вартість реалізованого відповідачем товару та відповідні дати його реалізації, та надавали б суду можливість встановити момент виникнення прострочення зобов`язання, це унеможливлює без встановлення строку відповідного прострочення виконання зобов`язання, застосовувати до відповідача відповідальність у вигляді нарахування пені та здійснення нарахування інфляційних втрат.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Іджеван” у зв`язку з їх недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги фактично дублюють доводи та аргументи позовних вимог, яким було надано правомірну оцінку судом першої інстанції.
Будь-яких порушень процесуальних норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, або неправильного застосування норм матеріального права при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції виявлено не було, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення – залишенню без змін.
За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Іджеван” залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2020 року у справі №916/2143/20 підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника. 

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Іджеван” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2020 року у справі №916/2143/20 залишити без змін.
Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.І. Ярош

Суддя                                                                                         Г.І. Діброва

          Суддя                                                                                          Н.М. Принцевська