УХВАЛА

31 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 540/2631/19
адміністративне провадження № К/9901/16926/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 
на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року 
у справі №540/2631/19 
за позовом ОСОБА_1 
до військової частини НОМЕР_2 , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України
про встановлення факту пільгової вислуги років, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови у проведенні перерахунку календарної та пільгової вислуги років капітана ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби та проведення розрахунку його пільгової вислуги без врахування: часу вимушеного прогулу з 01 травня 2004 року до 25 грудня 2005 року; перенавчання позивача в 1994 році та 1997 році на новий тип вертольотів; 2003 році у пільговому обчисленні; у пільговому обчисленні періоду військової служби за час виконання позивачем польотів у 2006 року;
- встановити пільгову вислугу років капітана ОСОБА_1 станом на 1 травня 2002 року, станом на 1 травня 2004 року, станом на 31 грудня 2008 року із зарахуванням за два місяці - місяць служби, з метою подальшого перерахунку та доплати грошового забезпечення (відсоткової надбавки на пільгових умовах): з 03 квітня 1991 року до 18 жовтня 1991 року (6 місяців 15 днів); з 02 квітня 1992 року до 16 жовтня 1992 року (6 місяців 14 днів); з 01 квітня 1993 року до 20 жовтня 1993 року (6 місяців 19 днів); 1994 року перенавчання зарахувати при обчисленні вислуги років за два роки; з 1995 року до 1996 року (включно); 1997 року перенавчання зарахувати при обчисленні вислуги років за два роки; з 1998 року до 2003 року (включно);   з 30 січня 2006 року до 2008 року (включно);
-встановити факт календарної вислуги років капітана ОСОБА_1 станом на 08 листопада 2019 року - 30 років 3 місяці;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити капітану ОСОБА_1 : заборгованість з грошового забезпечення за період з 1 травня 2002 року до 08 листопада 2019 року; індексацію грошового забезпечення з 1 травня 2002 року наростаючим підсумком до дня виплати; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, з дати настання підстави для такої виплати; щомісячну надбавку за безперервну військову службу у ЗСУ з 1 травня 2003 року у розмірі 30% та здійснити виплату частки не виплачених позивачу грошових сум (із врахуванням виплати за листопад та грудень 2003 року та зміною розміру грошового забезпечення у зв`язку зі зміною пільгової вислуги років);
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08 жовтня 2019 року №421 в частині звільнення капітана ОСОБА_1 з військової служби у запас згідно підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08 листопада 2019 року №256 в частині виключення зі списків частини капітана ОСОБА_1 ;
- поновити капітана ОСОБА_1 у списках військової частини НОМЕР_2 з 8 листопада 2019 року з усіма правами, які військовослужбовець мав до неправомірного звільнення та виключення зі списків частини;
- визнати протиправною бездіяльність Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України щодо не проведення розрахунку вислуги років капітана ОСОБА_1 на пенсію під час його звільнення з військової служби;
- визнати протиправним та скасувати розрахунок №110 вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 8 жовтня 2019 року №421 в частині, що стосується звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за підпунктом «б» (за станом здоров`я) капітана ОСОБА_1 ;
- визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08 листопада 2019 року №256 стосовно виключення зі списків частини капітана ОСОБА_1 ;
- поновлено капітана ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу військової частини НОМЕР_2 з 08 листопада 2019 року;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 розрахувати та виплатити капітану ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2019 року до дати фактичного поновлення на посаді.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року змінено, викладено абзац п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції:
«Стягнути з військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 202 539,45 грн. (двісті дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять гривень 45 копійок)». 
В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року залишено без змін.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").
У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №540/2631/19 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Згідно з положеннями частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08 листопада 2019 року №256 капітана ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації штабу, звільненого наказом Командувача СВ ЗСУ від 08 жовтня 2019 року №421 у запас згідно підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, з 08 листопада 2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів та направлено для зарахування на військовий облік до Херсонського обласного міського військового комісаріату Херсонської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Отже, позивач є військовослужбовцем та не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України.
Скаржник зазначає, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також становить значний суспільний інтерес.
У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судома апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.
Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.
Також касаційна скарга не містить і доводів щодо порушення судами попередніх інстанцій питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенції, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотримуватися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.
Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, також може бути зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Однак, скаржник не навів конкретних фактів наявності значного суспільного інтересу саме до цієї конкретної справи та за таких конкретних обставин.
Таким чином, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач не довів наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №540/2631/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України про встановлення факту пільгової вислуги років, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак  О.А. Губська